KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAK. BAND. 16. N:0 7. 39 



säkerhet kan säga är, att floran vid Bjuf och den dermed samtidiga äldre floran vid 

 Höganäs äro de äldsta, och att Hörs flora sannolikt är att anse som eqvivalent med 

 alla de kolförande bildningarnes. Jemförelsen gäller således den yngre Höganäs- och 

 Helsingborgsfloran å ena sidan, de sinsemellan olika flororna vid Pålsjö och Stabbarp 

 å den andra (till den förra af de båda sistnämnda räknas här äfven floran vid Sofiero, 

 som är densamma ganska närstående). Vid denna jemförelse möter en mycket stor 

 svårighet till följd deraf, att man i allmänhet måste vänta sig, att den fossila floran från 

 en viss tid, består af minst tvenne sinsemellan temligen olikartade element, nemligen dels 

 en snmpvegetation, dels den vegetation, som haft sitt tillhåll på torrare mark. Floran 

 vid Pålsjö hör till den förra, men om så äfven är fallet med den i fråga varande och 

 Stabbarps, är omöjligt att med säkerhet afgöra, och man kan derför ej veta, om olik- 

 heterna hos de respektive flororna bero af en skiljaktighet i ålder eller af yttre lokala 

 skiljaktigheter med hänseende till markens belägenhet och fysiska beskaffenhet. Det 

 torde derför tills vidare vara säkrast att ej uttala någon bestämd mening om Höganäs- 

 Helsingborgsflorans stratigrafiska förhållande till floran vid Pålsjö, ty om å ena sidan 

 några omständigheter tala för, att den förra är äldre än den senare, saknas å andra 

 sidan ej heller sådana, som tala för motsatsen, och svårigheten ökas naturligtvis i ej ringa 

 mån derigenom, att man icke med säkerhet känner inom hvilket lager den förra 

 förekommer. 



I ett hänseende likna flororna vid Helsingborg-Höganäs och Stabbarp hvarandra, 

 eller rättare, de visa deruti ett analogt förhållande. Under det att på andra lokaler 

 cycadeer och barrträd tillsammans vanligen utgöra halfva antalet, äro de på dessa 

 båda ställen mycket underordnade, hvilket helt säkert står i samband med någon olik- 

 artad beskaffenhet hos den omgifvande terrängen. 



Antalet arter i floran från Helsingborg-Höganäs är i förhållande till den äldre 

 floran vid Höganäs samt i förhållande till antalet individer ganska obetydligt. Ty ehuru 

 samlingarne från de förra fyndorterna till omfång många gånger öfverträffa dem ifrån 

 den senare, är dock artantalet knappt två tredjedelar af dennas. Detta torde möjligen 

 häntyda på, att de äldre växtförande lagren erhållit bidrag äfven längre bort ifrån, 

 liksom förhållandet synes hafva varit vid Bjuf. 



Af utländska fyndorter råder den största öfverensstämmelsen med Frankens rätiska 

 lager, ty af de 11 arter, som utom vårt land äro funna, finnas ej mindre än 10 i 

 nämnda lager. Denna öfverensstämmelse gör sig i synnerhet gällande hos de krvptogama 

 växterna, af hvilkas 12 arter 9 äfven förekomma i Franken. Man kan derför vara 

 öfvertygad om, att hvad plats denna flora än må innehafva, ligger den ännu inom de 

 rätiska bildningarne. 



Halfva antalet af florans 20 arter äro nu för första gången anförda från Sverige, 

 af hvilka fem nominella äro för vetenskapen nya. Intressant är Equisetum Munsteri 

 på grund af den stora öfverensstämmelse, som råder mellan densamma och det nutida 

 slägtet, hvilket fullt typiskt sålunda förefanns redan under denna tid; andra arter af 

 mera jättelika dimensioner lefde dock redan under triasperioden. Acrostiehites med 

 sina fertila blad visar, att familjen Acrosticheae äfven i Sverige varit med mera typiska 

 former representerad. Till samma familj hör påtagligen äfven slägtet Dictyop]iyllum y 



