KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR, BAND. 16. N:0 7. 41 



mellan- 6 och 20 millim., listerna hos ett fragment af ett sannolikt än bredare exemplar 

 hade en bredd af 6 millim., i vanliga fall torde dock deras bredd vara mellan 2 och 

 3 millim. Slidorna äro vanligen mycket tydliga, tänderna temligen långa, lancettlika, 

 på ena sidan ser man vanligen 5 k 6; enligt Schimper skall deras fullständiga antal 

 rundt omkring stammen vara 14. Internodiernas längd varierar, de blifva naturligtvis 

 kortare mot spetsen, ett exemplar från Helsingborg, aftecknadt å Taf. VII fig. 1, har 

 dem åtminstone 56 millim. långa. Hos ett ungt skott äro lederna mera närmade, och 

 slidans tänder ej så fullständigt skilda (Taf. VII hg. 3) som hos de äldre. Skiljeväggen 

 vid lederna (Taf. VII fig. 4) synes haft en fast konsistens, den visar i kanten en strål- 

 formig struktur. Denna art är intressant såsom i intet hänseende afvikande från nu- 

 tidens Equisetumtyp, äfven de sporbärande axen, som man känner från Franken, vittna 

 derom. 



Till sin byggnad öfverensstämma exemplaren från Höganäs och Helsingborg nästan 

 fullkomligt, med den frankiska växten; de afvika visserligen, som det vill synas, genom 

 konstant mindre antal tänder i slidan, men då tändernas antal hos nu lefvande Equi- 

 setumarter varierar, kan denna skiljaktighet ej tilläggas någon betydelse. Dessutom äro 

 tänderna hos de svenska exemplaren i allmänhet långsamt afsmalnande mot spetsen, 

 under det att de tyska vanligen hafva dem mera hastigt tillspetsade 1 ), men då å ena 

 sidan några exemplar från Höganäs i detta hänseende öfverensstämma med de senare, 

 och å den andra bland de af Schenk och Schimper afbildade exemplaren finnas fiere, 

 som hafva samma form hos slidans tänder som de svenska exemplaren, har jag ej heller 

 kunnat tillägga denna skiljaktighet någon väsentligare vigt, så mycket mindre som 

 växtens olika bevaringstillstånd sannolikt härvidlag utöfvar något inflytande. 



Förekomst. Equisetum Miinsteri Sternb. sp., som vid Helsingborg och i det 

 yngre växtförande lagret vid Höganäs är allmän, är i Sverige funnen vid Sofiero, samt 

 möjligen vid Hör och Stabbarp. Utom vårt land är den anträffad flerestädes i Franken, 

 vidare i Baden, Österrike, Hannover samt Frankrike. 



Förklaring öfver figurerna. Höganäs: Taf. V fig. 1. De tre öfversta inter- 

 nodierna och del af det fjerde, slidans tänder äro här ganska smala; fig. 2 äfven 

 spetsen, dock af ett något större exemplar; fig. 5 öfre delen af ett internodiuin med 

 slidan, man ser tydligt att tänderna motsvara stjelkens lister; fig. 3 led med slidans 

 tänder skarpt markerade; fig. 4 del af en temligen bred stam i närheten af spetsen, 

 hvarför det öfversta internodiet är förkortadt. Helsingborg: Taf. VII fig. 1 stamdel 

 med en led och långa internodier, fig. 2 del af en tydligt refflad stam, fig. 3 ett ungt 

 skott och fig. 4 skiljeväggen vid leden. 



') Detta gäller blott för de afbildade, ty exemplar från Franken i Riksmuseum hafva slidans tänder lika 

 lånsrdraarna som hos de svenska. 



K. Vet. Akad. Handl. Bd. IG. N:o 7. 



