KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 16. NIO 7. 47 



Thaumatopteris Brauniana Schenk (ex parte), Flora d. Grenzsch. Taf. XVIII, 1 — 4. 



» » Schimper (ex parte), Tiaité de pal. vég. 1, p. 630. 



» » Nathorst, Bidrag till Sveriges fossila flora, p. 30. Taf. VIII, 1. 



» » Nathorst, Beiträge zur foss. Flora Schwedens p. 16. Taf. VIII, 1. 



Höganäs 2, Helsingborg. 



Denna växt har i fullständigt skick lånsjt skaftade handlikt delade blad med stundom 

 ända till 9 primärflikar, hvilka mot spetsen långsamt, mot basen mera hastigt aftaga i 

 bredd. De äro djupt — ända till rachis — parflikade, och som rachis ej är vingad 

 såsom hos Dictyophyllum, sammanhänger de respektive primärflikarnes parenkym ej vid 

 basen. Småflikarne äro nederst korta, triangulära, i kanten helbräddade, men blifva 

 snart mera långdragna, ända till ett par tum, och utom närmast rachis i kanten trubb- 

 sågade; de äro mycket tättställda och sammanhänga knappast sinsemellan vid basen. 

 Deras medelnerv är tydlig, smånerverna äro fina, och äfven de af första ordningen 

 bilda ej sådana utpräglade primärmaskor som hos Dictyophyllum, h varför också bladets 

 nätådrighet knappast förrän under förstoring kan iakttagas. De nämnda småner- 

 verna utträda något framåtriktade ur flikens medelnerv och förgrena sig upprepadt 

 dikotomiskt, hvarvid grenarne från de närmast belägna slutligen förena sig till nerv- 

 maskor, de vid medelnerven utsträckta långs denna, temligen mångkantiga, de öfriga 

 smärre ej just ined framträdande regelbundenhet. Huru nervgrenarne sluta har jag 

 ej lyckats iakttaga. I ögonfallande är den ringa skilnaden mellan primärmaskorna 

 och de öfriga med hänseende till deras styrka, hvarigenom en stor olikhet med Dictyo- 

 phyllum blir en följd, d. v. s. med detta slägtes mera typiska arter, ej t. ex. Dictyo- 

 phyllum Dunkeri. 



Denna beskrifning öfver arten är gjord efter exemplar från Stabbarp, der denna 

 ormbunke är särdeles allmän och väl bevarad. De, som förekomma vid Helsingborg 

 och Höganäs, äro ganska fragmentariska och visa inga smånerver. 



I min redogörelse öfver floran vid Pålsjö upptog jag denna art under namnet 

 Thaumatopteris Brauniana Popp., emedan clen syntes fullkomligt öfverensstämma med 

 de af Schenk beskrifna och afbildade exemplaren från Franken. Sedermera har jag 

 kommit till den slutsats, att Schenk under detta namn sammanfört tvenne skilda arter,, 

 den ena, den verkliga Thaumatopteris Brauniana, med småflikarnes rand hel och i all- 

 mänhet af större dimensioner, den andra med deras rand trubbsågad. Schenk anser, 

 att den förra formen har ett sådant utseende blott emedan flikarnes kant är dold i 

 bergarten, och att de alltid äro sågade när den är blottad. Men att denna uppfattning 

 icke är riktig framgår af de exemplar af Thaumatopteris Brauniana från Jägersburg, 

 som professor Lindström genom professor Zittel i Mimenen förskaffat till Riksmusei 

 paleontologiska afdelning, och hos hvilka småflikarnes rand i enlighet med Popps be- 

 skrifning (Jahrbuch fur Mineralogie etc. 1863) är fullkomligt hel. För denna form bör 

 naturligtvis namnet Brauniana fortfarande bibehållas. 



Förekomst. Thaumatopteris Schenki är utom vid Helsingborg och Höganäs möj- 

 ligen funnen vid Pålsjö samt är särdeles allmän i den gråa skifferleran invid den 

 fordom bearbetade flötsen vid Stabbarp. För öfrigt är den endast funnen i Frankens 

 rätiska lager. 



