KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 16. N:0 7. 53 



kolade (Taf. VI fig. 14). På detta exemplar ser man äfven, att axeln har varit ganska 

 tjock. Sköklarne äro till formen sexkantiga liksom hos Kaidacarpum sibiricum Heee, 

 men äro mindre, af ungefär samma dimensioner som hos Kaidacarpum parvulum, hos 

 hvilken dock sköldarne äro runda, utan framstående lister. Från Ostsibirien afbildar 

 Heer äfven ett exemplar i genomskärning, hvilket nästan erinrar om Androstrobus 

 borealis, men som dennas »fjäll» ej äro i spetsen sköldbärande eller så mycket för- 

 tjockade, är det ej troligt, att den har något med vår Kaidacarpum att göra. Deremot 

 skulle jag måhända ansett denna senare såsom det sporbärande axet af Equisetum, ehuru 

 sköldarne ej öfverensstämmer med dem man beskrifvit såsom hörande till Equisetum 

 Miinsteri, såvida ej de nämnda Kaidacarjmm&rteriiå från Ostsibirien, der ingen Equisetum 

 blifvit funnen, visade med i fråga varande organ en så stor öfverensstämmelse. Är 

 nu växten verkligen en pandané, så föres denna familjs uppträdande tillbaka till den 

 rätiska perioden. 



Tillägg till pag. 2 6. Den i not 1 på denna sida uttalade förmodan, att den 

 växt, som jag kallat Otozamites Nilssoni, möjligen kunde vara någon med Adianthum 

 förvandt ombunke, har ytterligare bekräftats genom fyndet vid Bjuf af en liknande typ, 

 hvars småblad äfven äro motsatta samt af mycket tunn konsistens. Då jag med an- 

 ledning häraf sände afbildningen af Höganäsarten till Heer, omnämnande mina tvifvels- 

 mål samt förekomsten af arten vid Bjuf och dennas bygnad, erhöll jag till svar, att 

 han äfven var böjd att betrakta dessa växter såsom ormbunkar. Arten från Höganäs 

 skulle derför kunna benämnas Adiantites Xilssoni. 



