KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 15. N:0 6. 9 



roten. Måhända kan det antagas att dessa flata stjelkar regelbundet blifva vridna på det ställe (of- 

 vanom den fasta roten), der annars de antagligen lättast skulle afslitas af ett våldsamt haf. Hos de i 

 allmänhet mindre storvexta och i lugnare vatten förekommande Florideerne torde en sådan mekanism 

 vara öfverflödig, och jag känner ingen art der något dylikt förekommer 1 ); men måhända kan det 

 sättas i fråga, huruvida den hos flera af de storvexta Florideerne med lösare textur förekommande 

 sammanböjningen af den flata stjelken till en ränna (hos Iridcea och Gigartina former) möjligen 

 kunde hafva ett motsvarande ändamål. 



Alger, som synas vexa mera i hafsbandet af de varmare oceanernes mindre öar (Azorerne, 

 Sandwichs-öarne), förekomma icke sällan under en form, som påminner om den som landets vexter 

 gerna antaga på ställen, hvilka äro starkt exponerade (hafsstränder, hedar); de bilda nemligen täta, 

 nedtryckta och utbredda tufvor, som genom sin form tyckas böra bäst kunna trotsa ett våldsamt haf. 

 Sådane former uppkomma genom en utomordentligt stark och tät förgrening, hvarvid de nedre gre- 

 narne ofta sammanvexa till ett slags nätverk, och endast de yttre, ofta bågformigt böjda, förblifva fria. 

 Stundom synas dessa former utgöra egna arter (Hypnea pannosa, H. horrida), hvilka man icke känner 

 under annan form; stundom synes det vara vanliga arter, som här antagit en egen form. Så bildar 

 en från Ghampia parvida knappast skiljd art på Sandwichs-öarne mycket utbredda, men knapt V, 

 tum höga tufvor, hvars grenar äro så täta och så sins emellan hopvuxne, att icke ens små stycken 

 kunna utan sönderslitning åtskiljas. På samma sätt förekommer Dictyota dichotoma eller en mycket 

 närstående art. Äfven en Martensia synes der vexa på samma sätt. 



Uti mindre klipphålor oeh springor, som vanligen förefinnas på en exponerad strand, synas 

 formerne stundom utmärka sig derigenom att de blifva dvergartade och korta, med inga eller få 

 grenar, men deras ofta tillrundade tufvor bestående af en oändlig mängd tätt sammanpackade stammar; 

 på detta sätt förekomma arter af Gelidium, som väl oftast hafva nedliggande starkt förgrenade rötter 

 eller stamdelar, som sammanhålla tufvan. 



Ehuru man hos Florideerne icke känner lika väl som hos de bruna Algerne säkra exempel 

 derpå att individer, lösryckte från sitt fäste, länge kunna friska kringföras på hafven, synes man 

 dock kunna antaga att så ofta torde vara förhållandet. Både i hafssvallet och i samlingar före- 

 komma exemplar, som bära spår af att hafva länge kringflutit. Skulle den gamla, men med skäl 

 betviflade uppgiften, att Desmia, Homemanni funnits vid Helsingör, vara riktig, så skulle den lemna 

 ett intyg om att äfven lätt upplöste Florideer länge måste kunna kringdrifva på hafvet. Men i mot- 

 sats till de flytande Sargassum-formerne synas Florideerne, om de lefva på detta Sätt, icke undergå 

 någon väsendtjigare förändring. Utvecklingen af sim- eller luft-blåsor, som är så vanlig hos Fucoi- 

 deer och Laminarieer både såsom tillfälliga uppsvallningar, när vexterne skola hålla sig flytande, 

 eller såsom mera bestämda särskilda organer, förekommer ingenstädes hos Florideerne. Det gifves 

 visserligen hos dem former, som hafva utseende af att vara starkt utsvälda och som man väl kunde 

 tro vara fylda med luft (Ghrysymenia- och Halymenia-lormer), men flertalet af dessa torde i stället 

 vara delvis fylda af en gelatinös vätska, som måhända till en del utgöres af upplösningsprodukter 

 efter en tidigare befintlig cellväf. Huruvida förhållandet är enahanda hos Halosaccion känner jag icke. 



Föras lösryckte Florideer i lugnare vatten, som i öfrigt innehåller de nödiga vilkoren för 

 deras lif, så torde de här fortvexa, men antaga väl under sådane förhållanden egna former, som 

 oftast torde utmärka sig genom en starkare och en åt alla håll utgående förgrening. Bland en stor 

 mängd exemplar af Phyllopltora interrupta och Kallymenia rosacea, som under en af de svenska 

 Spetsbergs-expeditionerne upptogos från flera famnars djup, funnos mycket få med rot eller som 

 tycktes hafva varit på annat sätt fastade. Af Phyllopliora var flertalet exemplar i den nedre delen 

 i upplösningstillstånd, under det den öfre var fullkomligeu frisk och synbarligen tillvexande genom 



') Hos vissa Florideer förekommer deremot att än mera tillfälligt (Plocamium Mertensii. när den vexer mycket långsträckt) större 

 stycken at den flata stammens nedre delar förekomma vridna, än, som det synes, fullkomligt regelbundet (arter af slätet Vi- 

 dalia) hela den flata balen vrider sig spiralformigt under utvecklingen. Men detta torde när ske för annat ändamål, då dessa 

 vexters textur knapt torde ge anledning antaga dem svagare än närstående former, der en dylik vridning icke eger rum. 



K. Vet. Akad. Handl. Bd. 15. Nio C. 2 



