KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDUNGAR. BAND. 15. N:0 6. 11 



2. Om de yttre delarnes tillvext och förgrening. 



Det synes vara allmän lag, att hos Florideerne h varje yttre dels tillvext i längd sker genom 

 tillvext i spetsen, antingen, der en terminal cell förekommer, genom dennas tillvext och delning, eller, 

 der den tillvexande spetsen upptages af ett knippe af uppåt radierande trådar eller flera rader af jem- 

 bördiga celler, genom fortgående utveckling och förökning af den cellgrupp, som i hvarje tillfälle in- 

 tager spetsen. Bildas, såsom ofta är fallet, en axil cellrad genom den terminala toppcellens förläng- 

 ning och delning medelst transversela diaphragmer, så sträckas dessa axila celler till en för hvarje 

 art merendels bestämd längd, hvilken, en gång uppnådd, sedermera ofta synes blifva oförändrad. 

 Hos sådane former, som fordom kallades articulerade, är det de genom toppcellens delning bildade 

 cellerne, hvilka utgöra lederne. Men dessa leder kunna förblifva enkla och bestående af en enda cell; 

 eller de kunna delas medelst i longitudinel riktning gående cellväggar och bilda då polysiphoniska 

 leder; i båda fallen kunna de förblifva nakne, eller de kunna omklädas af ett yttre cortical-lager af 

 ofta mera olikformade och mindre celler, och som kan uppkomma på olika sätt. — Hos former der 

 den tillvexande spetsen utgöres af en cellgrupp är det vida svårare att genom bestämd observation 

 afgöra om utvecklingssättet. Att sluta af utseendet torde man kunna antaga att i de flesta fall det 

 icke är samma cellrader som alltjemt intaga det axila rummet, utan att de äldre raderne skjutas små- 

 ningom åt sidorne och peripherien, i det yngre och nybildade förlänga den tillvexande sjietsen. Hos 

 några synas nybildarne vara kortare och concentriskt omgifne af de förlängde och bågformigt inböjde 

 äldre trådknippenas grenar. 



Der en ny del skall uppkomma kan anläggningen och utvecklingen deraf ske på flera olika 

 sätt. Hos en flat membranlik bål förekommer icke sällan att den, såsom redan utbildad och äldre, 

 lacinieras, vare sig genom yttre våld eller till följe af ojemn utveckling; och de nya skiljda lacinierne 

 helas i kanterne och fortvexa sedan såsom hvar för sig bestående yttre delar. Hvardera delen synes 

 då ofta tendera att antaga den form, som den odelade bålen förut egde (arter af Scliizymenia, Pa- 

 chymenia, Kallymenia, Sarcophyllis o. s. v.). De mest framstående exemplen på detta sätt att bilda 

 nya delar förekomma inom vissa slägten bland Laminarieerne. Hos Lcssonia hafva bladen en för 

 olika arter olika, men för hvarje bestämd form — hos några är o de sågade, hos andra försedda med 

 glandier i kanterne. Har bladet irppnått sitt maximum i bredd, uppstår en springa i bladets medel- 

 linea, börjande något ofvanom stjelken och derifrån sträckande sig småningom uppåt och nedåt tills 

 2:ne nya blad blifvit på detta sätt åtskiljda. I den mån som de nya bladen åtskiljas, helas kanterne 

 och tänder utvexa, så att de båda bladens innerkanter blifva lika med de oförändrade yttcrkanterne. 

 Hos Macrocystis förekommer en fullkomligt liknande bladbildning hos de nedre, roten närmaste 

 bladen; de blad deremot, som framkomma på den långa stammen, särskiljas alla från toppbladet, 

 icke genom tudelning i 2:ne lika delar, utan genom springor, som uppstå nedtill, successivt inåt 

 den ena efter den andra, alla på samma sida af det alltjemt tillvexande toppbladet. De ny- 

 bildade bladen få derefter en egen, både från toppbladet och rotbladen skiljd form. Ifrån kanterne 

 utveckla sig tänder, och bladstjelken sväller ut till en blåsa af bestämd form. Det sålunda bildade 

 bladet är relativt begränsadt till sin utveckling, och delas icke för att bilda nya blad *). Hos de la- 

 cinierade Laminarierne uppstå lacinierne på ett analogt, men vida mindre regelbundet sätt, som 

 derför ock är svårare att följa. Och enahanda är förhållandet hos de lacinierade Florideerne -). 



Vida vanligare hos annars liknande former torde emedlertid vara att nya delar icke uppstå 

 genom delning af en äldre, utan att de uppstå såsom en derifrån utskjutande, och redan från början 

 sig afskiljande del — i likhet med hvad som allmännast torde vara fallet hos andra vexter, hvarhelst 

 nybildning af delar förekommer. Men äfven detta kan ske på olika sätt. 



') Jag har sett ett enda sidoblad hos en yngre sig utvecklande Macrocystis-stam visa antydan till en begynnande delning straxt 

 ofvanom den redan utbildade simblåsan. 



z ) Hos högre vexter förekommer väl sällan att nya blad bildas genom delning; men något liknande förekommer dock hos Pal- 

 merne (Caryota, Pritchardia), der pinn;e och lacinier hos mänga arter skiljas frän hvaraudra under afsöndring af parenchym 

 och epidermis-remsor, som förut sammanbundit dem, och sedan hänga länge i förtorkade trasslor ned frän de unga bladen. 



