KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 15. N:0 6. 1?, 



Antingen den stam, derifrån grenarne utgå, utgöres af en enda rad, botten mot botten öfver 

 hvarandra stälda leder, eller den är sammansatt af flera jemte hvarandra likasom jembördiga eeller, 

 synes den pinnata ocb normala grenbildningen utgå ifrån eller stå i samband med den axila cellradens 

 successiva tillvext och utveckling. Hos en Polysiphonia synes åtminstone mycket snart grenens 

 innersta cellrad (den axila siphonen) sammanbunden med stammens innersta cellrad. Och äfven 

 hos andra Florideer, der en axil cellrad förekommer, torde cellerne i denna ofta utgöra initialerne 

 för grenarne. Men utom den antydda, så att säga normala utvecklingen af yttre skilda delar, kunna 

 andra förekomma, som hafva mera naturen af adventiv-grenar; de anläffoas nemlio-en och kunna utgå 

 fullkomligen oberoende af moderdelens utveckling, och snart sagdt från hvilken del som helst, olika 

 för olika arter. Uti den beskrifvande algologien har man ofta kallat dessa för prolifierande grenar. 

 Utom de vanliga grenarne bildas sålunda hos Ballia callitricha (jfr Tab. III fig. 6 och 7), på den nedre 

 delen af vexten och utgående ifrån ett der småningom utbildadt cortical-lager af oregelbundet kan- 

 tiga celler, andra grenar, som hafva både egen form och function. Enahanda är förhållandet hos 

 några Callithainnier. Hos Dasya coccinea (jfr Tab. XXXII fig. 25) finnas utom de normala, sam- 

 tidigt med modergrenens tillvext anlagda och nästan regelbundet vid hvart tredje led utgående al- 

 ternerande sammansatte plumulaj, andra grenar, som framkomma sednare ifrån det redan utbildade 

 cortical-lagret på modergrenen och vanligen förblifva enkla. Ofta synes en sådan gren på motsatt sida 

 till de äldre alternerande grenarne. 



Men hvad som hos de nämnde utgör likasom ett secundärt förgreningssätt jemte det normala, 

 det blir hos andra arter det enda förekommande. Det gifves sålunda ibland Delesserierne en stor 

 grupp (Hypoglossum), hos hvars arter hvarje blad är odeladt, och några genom nybildning i samband 

 med bladet uppkommande andra yttre delar icke förefinnas; men från den äldre costan framskjuta 

 här och hvar nya blad, på i någon mån olika ställen hos olika arter. Hos en annan grupp af De- 

 lesserier (D. Lyallii), hos hvilka bladet jemväl förblifver odeladt, utgå nybildningar från det äldre 

 bladets kanter. Hos Sarcomenia Délesserioides framkomma nya blad likasom på bestämdt afstånd 

 innanför kanten af det fullt utvecklade äldre bladet. Hos Claudea och den icke mindre egendomligt 

 bildade Cliftoncea (Harv. Phyc. auslr. tab. 100) framkomma nya blad såsom prolificationer ifrån costan 

 till ett äldre blad på den ena sidan, under det att bladets på den andra förekommande pinna? utbil- 

 dats i samband med moderbladets utveckling. På gamla exemplar ser man ofta flere sådane proli- 

 fierande blad utgå ifrån samma ställe, som då ock förekommer såsom ett utsväldt parti på costan. 



Likasom den normala förgreningen synes utgå ifrån en cell, som börjar utvecklas i annan di- 

 rection än dess ursprungliga (den som tillhört den i den stam, deraf cellen ursprungligen utgjort en 

 del), så synes ock den adventiva grenen utgå ifrån någon äldre cell, som likasom plötsligt börjar 

 tillvexa i en ny och likasom för modergrenen främmande direction. Hos Delesserierne hafva ofta 

 kantcellerne i bladen en utåt flat eller svagt rundad kant; en af dessa celler (jfr Tab. XXVI fig. 9) 

 börjar småningom bugtas utåt, tillvexa och delas; den blir initialen för en medelrad, som skjuter ut 

 hos några till en flik, och kan hos andra öfvergå till ett nytt blad. Hos Flocamium anlägges bladet 

 genom en terminal-cells förlängning och delning i korta leder, som mycket snart blifva polysipho- 

 niska. Siphonerne i dessa led hafva sin längdriktning i bladets längddirection. Likasom plötsligt 

 ser man på den ena sidan af bladet några af kantcellerne förlängas utåt och antaga form af bladets 

 toppcell; de närmaste siphonerne i samma led börja derefter också förlängas i samma direction, och 

 slutligen ser man alla siphonerne i vissa led på den ena bladsidan förlängda i den nya riktningen, 

 under det de på den andra bibehålla fortfarande sin ursprungliga riktning. De i den nya directionen 

 förlängda cellerne ordna sig till siphoner i en ny del — till ett nytt blad, som utvexer ifrån moder- 

 bladet. Hos vissa arter finnas på hvarje moderblad endast 2:ne sådane halfled, som utvecklas till nya 

 blad; hos andra arter kunna deremot vanligen 3, tillfälligtvis 4 eller 5, komma till utveckling. Så 

 vidt jag sett äro de halfled, som blifva till initialer för nya blad, aldrig 2:ne som ligga närmast intill 

 hvarandra, utan skiljas de fertila leden alltid af ett sterilt, hvars randcell äfven, men obetydligt, 

 sväller utåt. Då dessa förändringar försiggå i vissa af bladets nedre leder, är moderbladets spets 

 redan derifrån betydligt skilj d, och utvecklingen af dotterbladen kan således icke med fog sägas stå 



