EONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 15. N:0 6. 17 



Hos vanliga Callithamnii-former saknas denna bildning, eller förekommer den hos några mycket 

 obetydligt utvecklad. Hos Callith. Borreri förefinnas sålunda korta grenar, utgående ifrån stammens 

 nedre pinnas, hvilka böjas och tillvexa nedåt på kortare eller längre afstånd utanför stammens yttre 

 membran, men dessa förblifvande mera enkla och likasom i smått efterhärmande de så kallade luft- 

 rötterne hos vissa Orchideer (Vanda multiflora m. fl.). Harvey afritar en sådan rot i Phyc. Brit. 

 tal). 159. fig. 9. Exemplar, hos hvilka denna bildning var kanske något starkare framträdande, an- 

 sågos af Denotaris såsom en egen art (Callith. calcaratum). 



Hos andra Callithamnier och kanske företrädesvis hos dem, som föredraga muddiga eller 

 mindre rena localer, ser man på mera obestämda ställen af vexten vissa, äfven öfre grenar utskjuta 

 till mer eller mindre långa hår eller tarm-lika förlängningar, hvilka ofta äro otydligt ledade eller 

 synas bestå af färre och mycket förlängda led. Vid förlängningen synes deras diameter något min- 

 skas och ledernes färgade endochrom utbytes mot ett ofärgadt och likasom något grynigt. Sjelfva 

 den yttre membranen förekommer något slemmig. Pringsheim afbildar sådane hos Spermothamnion 

 roseolum (Morph. der Meer. Alg. tal). IV. fig. 1 d och tdb. VI. fig. 1, 2), samt hos Ptilota elegans 

 (Tal). VIII. fig. 2). Hos vissa arter synas de vara ofta förekommande. Jag har sett dem talrikt 

 utvecklade hos Gallithamnion gracillimum, stundom under form af långa trådar, stundom samman- 

 vuxne med nedre grenar; ofta talrikt utvecklade i närheten af favellan, och bildande här stundom 

 likasom en tarmlik förlängning till de grenar, hvilkas nedre delar synas ombildas till nucleoli i favellan. 

 De kunna då stundom antaga en stor likhet med det organ, som af Bornet och Thuret tagits i 

 anspråk för en mycket afvikande function (trichogynen). Pringsheim kallar dem för hår, men då 

 de förlängas stundom till långa trådar, så synas de knappast kunna anses motsvara hvad som hos 

 många Florideer förekommer såsom tydligare hårbildningar. Jag har betecknat dem såsom vatten- 

 rötter. Äfven hos högre vexter, som lefva i vatten, synes det kunna förekomma att delar, som hafva 

 en annan morphologisk betydelse (vattenbladen hos Salvinia, Azolla o. s. v.) antaga utseende af längre 

 fritt hänoande rottrådar. 



Jemte de vanliga bladen, som framkomma hos Polysonia Iungermannioides, har jag stundom 

 sett andra, som från en mindre bred bas hastigt afsmalna utåt och förlängas till en polysiphonisk 

 tråd; jag har stundom sett dessa ett par gånger längre än de vanliga bladen. Vid de polysiphoniska 

 ledernes knän funnos enkla ledade trådar, och sjelfva spetsen af den polysiphoniska tråden såg jag än 

 trubbigt afslutad och hel, än likasom upplöst i ett knippe af finare trådar med förlängda led, hvilka 

 inom en genomskinlig membran omslöto ett trångt inre rör med ett mörkare pigment. Hela denna 

 adparat syntes mig utgöras af egendomligt ombildade blad, som öfvergå till rötter, i hvilka den po- 

 lysiphoniska tråden utgör likasom rotstammen och de enkla trådarne bilda likasom rotfibriller. Ur- 

 sprungligen motsvara väl dessa de hos Rhodomeleas ofta förekommande tofsar af mjuka hår; men de af 

 mig observerade hos Leveillea hade icke blott en annan structur, utan säkerligen äfven en annan 

 function. Jemte de beskrifna organerne förekommo på samma exemplar de vanliga coniska förläng- 

 ningar, som utgöra stammar till de vanliga rotskifvorne, men dessa styfva och af fastare consistens. 

 — Hos exemplar af Delesseria alata har jag sett från olika ställen af bladen utgå rotbildningar, hvilka 

 synas bestå af bladets celler förlängda till korta trådar, men sammanhållne till en membran, som af- 

 slutas af utstående ojemnheter. 



I stället för den nästan spongiösa apparat af sammanvuxna trådar, som hos Spongoclonierne 

 utvecklas på utsidan af stammen, finnes hos andra Callithamnii-former andra trådar, som inom stam- 

 mens yttermembran nedtränga och tillvexa i descenderande riktning, hvilka enligt min uppfattning- 

 snarast torde böra antagas tillhöra rotsystemet. Hos arter, der dessa trådar äro starkt utvecklade, 

 antaga de utseendet af ett eget cell-lager. Följer man utvecklingen af detta lager, så visar sig att 

 äfven här den första tråden uppstår på liknande sätt som en pinna på en gren. Ifrån den nedersta 

 cellen på en gren, och der denna ännu sammanhänger med stammen, blir en utbukning nedåt, som 

 antar form af och snart genom ett diaphragma synes afskiljd såsom egen cell. Denna cell förlänges 

 nedåt och delas åter likasom en grenspets. Men den sålunda anlagda och utvecklade rot-tråden, i 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Bd. 16. N:o 0. " 



