KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR, BAND. 15. N:0 6. 19 



förklaringen af det till utseendet mycket egendomliga förhållandet. (Jfr. Decaisne pl. de V Arab. 

 p, 165.) 



Huruvida roten hos algerne fungerar endast såsom häftorgan, eller genom den äfven förmedlas 

 upptagandet af ämnen, som äro nödvändiga för vextens lif, torde vara svårt att afgöra. Då algerne 

 omgifvas af ett medium, som väl kunde antagas innehålla de nödiga ämnena för deras tillvext, och 

 cellerne, hvaraf de sammansättas, synas i hög grad egnade att från detta medium upptaga de deri be- 

 fintliga nödiga beståndsdelarne, skulle man kanske snarast vara frestad antaga, att roten hos algerne 

 fungerade endast såsom häftorgan. Att vissa alger mycket ofta förekomma vexande på samma under- 

 lag (Cattithamnion Furcellarice på Furcellaria, Heringia på Conferva mirabilis, de nordiska Ptilota- 

 arterne ofta på Laminaria digitala, Conferva Darwini och CallophyUis Calliblepharoides ofta på Ballia 

 scoparia, Ptilota pellucida på Hymenocladia, Polysiphonia dendritica på Amansia obtusiloba, Dasya 

 spinella på skalet af krabbor o. s. v.) kunde måhända antagas vara förklaradt deraf att de sålunda 

 samvexande bäst trifvas under samma yttre förhållanden, och detta så mycket heldre som flera af de 

 sålunda vexande arterne stundom förekomma på annat underlag. Men å andra sidan torde det finnas 

 förhållanden, som antyda att rotbildningen hos algerne afser jemväl rotens andra function, att upp- 

 taga åtminstone vissa för vextens lif nödiga beståndsdelar. Härför talar det kända förhållandet, att 

 de i flytande tillstånd i oceanerne förekommande Sargassum-formerne sällan, om någonsin, utveckla 

 frukt, då de lefva på detta sätt. Har man vidare rätt att till Florideernes rotsystem räkna de yttre, 

 ofvan omtalade grenarne hos Spongoclonierne, och de hår- eller tarmlikt förlängda grenarne som 

 förekomma hos andra Callithamnier — och hvilka icke fungera som häftorganer — , så finnes väl sna- 

 rare sannolikhet för det sednare antagandet. Tillhöra de lager i stammen, som hos många Florideer 

 utvecklas i descenderande riktning, jemväl dessa vexters rotsystem, så nästan påtvingas man öfver- 

 tygelsen, att det starkt utbildade rotsystemet hos Florideerne måste hafva en stor betydelse för dessa 

 vexters lif. Men likasom hos högre vexter rotens båda normala functioner kunna båda tillhopa, eller 

 hvardera för sig, öfvertagas af morphologiskt olika delar, så torde det väl kunna med än mera skäl 

 väntas att hos lågt stående vexter, till hvilka algerne onekligen måste räknas, functionerne än mindre 

 skola vara öfverallt fastade vid särskilda och öfverallt morphologiskt lika organer. 



4. Om Stammen. 



Hvad i det föregående ujDpgifvits i allmänhet om Florideernes yttre delar, det torde väl äfven 

 gälla särskilt med afseende på stammen: att nemligen den hos olika Florideer förekommer olika ut- 

 bildad och mer eller mindre tydligt differentierad ifrån andra delar; differentieringen kan ske på 

 olika sätt, genom yttre form eller inre structur; stammen kan hos några nästan från början anläggas 

 såsom särskild del, eller den kan — hos andra — successivt dertill utbildas; den kan uppstå genom 

 förgreningsförhållanden eller genom sammankojding af delar, som förut haft annan morphologisk 

 betydelse. 



Hos Florideer med bladlika delar hafva bladen oftast en mer eller mindre utbildad stjelk, 

 hvilken i det utskjutande bladets första begynnelse knappast är skiljd såsom särskild del, men dock 

 mycket snart differentierar sig genom annan, ofta cylindrisk form. Denna stjelk fortsattes hos många 

 inom den bladlika delen under form af en costa, som stundom anlägges samtidigt med bladet (De- 

 lesseria, Hydrolapathum, Claudea jemte flera bladlika Bhodomelem). Hos andra (Erythrophyllum, 

 Cryptonemia, Phyllophora och Nitophyllum-arter), der först något sednare en costa eller flera skiljda 

 nervstammar uppkomma, förenas äfven dessa med bladstjelkarne och tillvexa i styrka nedifrån uppåt, 

 tills de icke längre kunna urskiljas i bladets öfre delar. I den mån hela bladet blir äldre, blifva 

 costa och nerver ofta starkare framträdande, under det bladskifvan, hvaraf de nedtill varit kantade, 

 småningom förstöres. Så uppstår genom sammansmältning af bladstjelkar med costre och nakna 

 nervknippen en stam, som ofta ytterligare differentieras genom tillrundad form och väl äfven stun- 

 dom genom annan olikhet i inre structur. En stam bildad på detta sätt kunde nästan jemföras med 

 den runda stam, som uppbär Phyllocactus-arternes öfre, ofta bladlika delar. 



