KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAK. BAND. 15. N:0 6. 21 



Hos Acropeltis elata (Harv. Phyc. Austr. tab. 122) är det yngre segmentet något tillspetsadt 

 uppåt. Kanten intages af talrika små celler, deribland jag icke kunnat urskilja någon särskild topp- 

 eller central-cell. När segmentet skall delas blir det trubbigare, och man observerar sednare, å ömse 

 sidor om dess då något nedtryckta hjessa, 2:ne breda cellgrupper svagt höja sig öfver den trubbiga 

 afrundade kanten. De sålunda anlagda 2:ne segmenterne äro till en början jemnstarka, men blifva 

 snart olika, i det den ena delen utvecklas starkare än den andra, på samma sätt som hos redan förut 

 anförda exempel på dichotoma stambildare. Men hos Acropeltis elata tillkommer en modification i 

 struetur. Till en början synas nemligen de begge nybildade segmenternes ytterkanter och innei- 

 k an t er (axillen emellan båda) lika utbildade, men småningom utvecklar sig inom axillarkanten det 

 inre lagret starkare, så att ett tvärsnitt visar den ena eggen tjockare och mera rundad, den andra 

 (yttre) utlöpande i en skarpare kaiit. Uti de segmenter som fortvexa och delas vidare blir skillnaden 

 emellan de båda kanterne alt starkare, och sålunda uppkommer en i ziezac gående costa, som alter- 

 nerande närmas först den ena, så den andra kanten, och sålunda bidrager att gifva hufvudgrenen ut- 

 seende af att vara en rachis emellan regelbundet alternerande pinnas. Uti nedre och äldre delar får 

 denna costa ytterligare styrka genom en utveckling af det corticala lagret till verticalt emot det inre 

 stälda perlbandslika trådar, på den ena eller på båda paginas. Sjelfva laminans kant oblitereras der- 

 jemte småningom och en trind stam uppkommer slutligen, som uppbär hela vexten. Afven hos alger 

 med utplattad och solfjäderslik bål, som synes tillvexa likformigt kring hela den cirkelformigt till- 

 rundade peripherien (Padina, Zonaria, Peyssonellia m. fl.) kan en stambildning på analogt sätt stun- 

 dom förekomma, i det af bålens flikar några tillvexa starkare än andra och kunna slutligen fungera 

 såsom stammar för yngre flikar. Hos Pollexfenia pedicellata (Harv. Ner. Austr. tab. 5) bildas en 

 stam på ett från dessa icke mycket afvikande sätt. 



Jemte de antydda, successivt framkommande olikheterne i yttre form, tillkomma stundom olik- 

 heter i struetur, hvilka i sin mån bidraga att differentiera stammen såsom särskild del af vexten. 

 Hos Delesseria, likasom hos vissa slägten af Rhodomeleas, hvilka äro försedda med en medelnerv, 

 anlägges denna samtidigt med bladet, genom en rad af mera i longitudinel riktning sträckta celler. 

 I den mån delen blir äldre, utbildas denna cellrad starkare och framträder således tydligare, fort- 

 gående nedifrån uppåt. Afven hos former, der hela medelnerven för blotta ögat icke är synlig 

 (Hemineura), fortsattes den ända till bladets spets, der den afslutas i dess toppcell. Hos andra 

 slägten, der en sådan terminalcell icke synes förekomma (Erytlirophyllum, Gryptonemia), eller en 

 sådan bestämd medelrad af celler icke utbildas (Nitophyllum), der anläggas costa och nerver, för så 

 vidt sådane förekomma, först sednare och i redan utbildade delar, antingen genom de inre cellernes 

 föi-ökning och sträckning till längre trådar (Erytlirophyllum), eller genom bildandet af nya inre, oftast 

 långsträcktare, fina och trådlika celler, som blifva uppränningen till sednare, ofta starkt utbildade 

 nervknippen. An oftare synes utbildningen af en stam på det ena eller andra sättet åtföljas af en 

 starkare utveckling af det corticala lagret, hvarigenom stammen både erhåller sin vanligen trinda 

 form och kanske jemväl vinner i styrka. Hos Gryptonemia decipiens (Harv. Phyc. Austr. tab. 289) för- 

 ändras inom den costa, som här successivt utbildas, det inre lagret knapt annorlunda än att det fram- 

 träder något starkare än i de yttre bladlika delarne. Men bildningen af costan är här förenad med 

 en stark utveckling af det corticala lagret. På båda pagina? är hela costa-regionen beklädd med ett 

 tjockare cortical-lager af verticalt från det inre lagret utgående trådar. I den mån lamman nedtill 

 oblitereras, förenas de båda paginalsidornes cortical-lager och bilda en trind stam till den annars 

 flata vexten. Hos den förut omnämnda AcropelUs elata visar ett tvärsnitt af den nedtill trinda stam- 

 men ännu en tveeggad begränsning af det inre lagret. 



cellen, så har denna synts mig mycket snart utjemnad, och de båda grenarne äro derefter sa lika, att jag har svårt att förstå 

 huru man med observation kan följa den enas utveckling till sidogren, den andras till stam. Vore det så att vid hvarje bi- 

 furcation den ena grenen skulle anläggas med en skiljevägg i annan direction än den andra, så torde det kunna betviflas om 

 den välkända ställningen af de vanliga tvillinggrenarne skulle uppkomma. Det torde förtjena anmärkas, att så väl hos de di- 

 chotoma som hos de atambildande formerne af Ceram. rubrum utvecklas sidogrenar genom prolitication, ofta intagande en be- 

 stämd ställning på stammen, men om dessa är väl i ofvanstående icke fråga. 



