26 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MORPHOLOGI. 



(Pt. Bhoäocallis) synes knapt mera än ett slag af organer (motsvarande de andres blad) komma 

 till utveckling; det andra, som får en relativt obegränsad utveckling hos andra arter, synes, att 

 dömma efter platsen midtför bladet, vara reduceradt till en tagg. Men vissa af det enda slaget 

 delar som utvecklas, uppträda i stället här som grenbildare och få en relativt obegränsad utveckling, 

 under det de flesta bibehålla sin strängt begränsade. Förhållandet hos Ptilota synes således starkt 

 tala för den åsigt, att man icke kan bestämma Florideernes organer såsom blad och grenar efter cha- 

 racteren af begränsad eller obegränsad utveckling, och väl icke heller efter bladens uppkomst i sam- 

 band med den sig utvecklande stamspetsen, och grenarnes framkomst sednare, enär det gifves vissa 

 arter der samma ordnina? för utvecklingen icke förefinnes. 



De delar som hos olika Ptilota-arter förekomma såsom mer eller mindre differentierade blad 

 och grenar, de återfinnas hos många andra Florideer på ett analogt, eller på andra sätt stundom ytter- 

 ligare modifierade. Hos Phacelocarpus (jfr tab. XXIII fig. 2 Harv. Phyc. austr. tab. 163) förekomma 

 dels indefinit tillvexande pinnas (grenar), dels pinnulas under form af enkla taggar (blad). Dessa blad 

 framkomma regelbundet alternerande i samband med den sig utvecklande stamspetsen: något sed- 

 nare, fastän mycket snart efterföljande, framkomma anlagen till grenar, en midtför hvarje blad, på 

 motsatta kanten af rachis. De flesta af dessa gren-anlag komma hos den sterila vexten icke till vi- 

 dare utveckling; hos den fertila är det grenanlagen som ombildas till frukter. Hos Phac. compla- 

 natus (Harv. Phyc. austr. tab. 252) framkomma bladen regelbundet alternerande, och mellan de flesta 

 nästan saknas spår till grenanlag. Här och hvar synas dessa sedermera, likasom trängande sig fram 

 motsittande ett blad och skjutande ut snedt mera på den ena eller andra paginalsidan; på den sig 

 utvecklande grenen är det första bladet utåt- eller nedåtvändt, och anlägges sednare än den nya gre- 

 nens rachis. Men frukterne hos denna art få sin plats på bladen och icke på transformerade grenar. 

 Hos Bonnemaisonia (Harv. Phyc. Brit. tab. 51) föregår utvecklingen af pinna?, pinnulas och frukt- 

 grenar hufvudsakligen på enahanda sätt som hos Phacelocarpus. Hos Delisea (Harv. Phyc. austr. 

 tab. XVI och CXXXIV), med liknande habitus, är deremot förhållandet i viss mån olika. Efter en 

 viss följd af pinnulas (blad) med begränsad utveckling följer en pinna med obegränsad. Båda an- 

 läggas i samma följd; men grenbildaren skiljer sig från den enkla pinnulan derigenom att den mycket 

 snart bär anlaget till den nya grenen straxt ofvanom sin egen bas på den inre sidan. Det blad, 

 hvaraf den ursprungligen består, och som tillhör modergrenens bladföljd och framkommer i samband 

 med den. blir på grenen dess nedersta nedåtvända blad, så snart det ofvanom dess bas uppkom- 

 mande grenanlaget börjar utvecklas vidare. Då således stödjebladet här är äldre än dess grenbil- 

 dande knopp och ursprungligen tillhör modergrenens bladserie, så skulle man här möjligen kunna 

 tala om ett slags sympodial bildning af grenen. 



Hos Polysonia förekomma grenar och blad såsom tydligt åtskiljda organer, bladen till sin 

 form stundom (P. cuneifolia Fl. ant. tab. 76, P. adiantiformis Becaisne Voy. Venus pl. 2 fig. JE; P. 

 elegans Harv. Ner. austr. tab. 28) mycket tydligt bladlika, hos andra (P. flaccida, P. incisa Harv. 

 Phyc. austr. tab. 42) mera liknande grenar. Hos alla framkomma bladen regelbundet alternerande i 

 samband med den sig utvecklande stamspetsen, utgående ifrån hvartannat led på stammen. Gren- 

 anlagen bildas emellan de 2:ne hvarandra närmaste bladen, vid det stamled som icke bär blad och 

 framkommer här på samma sida som det närmast undre bladet. De appendiculära delarne följa således 

 på samma sida 2 och 2 på hvarandra, sålunda att den nedre är ett blad med strängt begränsad utveck- 

 ling, den öfre en gren med mera obegränsad. Sphasrosporerne utbildas inom de redan något sammansatta 

 grenarnes nedre axila del, som öfvergår till ett hos olika arter något olika bildadt stichidium. Hos 

 den sterila vexten förblifva många gren-anlag outvecklade, andra förlängas till sammansatta grenar. 



Hos de nu anförda exemplen förefinnes en mer eller mindre starkt iögonfallande olikhet i 

 form hos de olika delarne, som väl kan synas mera berättigande att antaga det ena slaget för blad, 

 det andra för grenar. Andra exempel förekomma, der en olikhet finnes i delarnes relativt begrän- 

 sade eller obegränsade förmåga af utveckling, utan att vara förenad med en tydligare olikhet i form. 

 Så finnes hos Ballia callitricha (tab. III. fig. 3 och 5) 2:ne slag af "grenar", hvilka hos det ena med 

 relativt begränsad utveckling afslutas med ett spetsigt toppled, hos det andra med mera obegränsad ut- 



