30 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MORPHOLOGI. 



och vridas nästan ögonblickligt när det nedlägges i vattendroppen. Den inre väfnaden, hvars celler 

 ofta äro nätlikt sammanfogade, upptager vattnet hastigare, än det yttre lagret; J när det inre starkt 

 utvidgas, får det yttre lagret utseendet af att hafva sammandragits; i preparatet ser man sålunda 

 ofta yttre kanten af det corticala lagret sammandragen till en central ring, derifrån den utsvälda och 

 söndertrasslade inre väfnaden synes radierande utgå. Förvaras ett sådant praeparat blott en eller 

 annan timma, så synes det ofta redan vara i fullt upplösningstillstånd; dervid visar sig att de inre och 

 äldre cellerne upplösas först; sedan följa de subcorticala och corticala — i motsats till hvad som väl 

 kunde förmodas, nemligen att de äldsta borde hafva den största motståndskraften. Antagligen beror 

 väl detta derpå, att det hos dessa vexter vanligen mycket ymniga slemlager, som omgifver de yttersta 

 cellerne, något långsammare åter upptager vatten, och derför äfven längre skyddar det corticala la- 

 grets ofta små och talrika celler. Ofverallt, der detta yttre lager är något starkare utveckladt, före- 

 kommer det såsom en nästan sammanhängande slemhylsa, som omgifver hela vexten; och denna bi- 

 behåller alltid, så vidt jag erindrar mig, sin genomskinligt hvita färg oförändrad, äfven vid en star- 

 kare tillsats af jod. 



Lägger man ett torkadt exemplar af en intensivt färgad art, hos hvilken cortical-cellerne äro 

 omgifne af ett sådant starkt utbildadt gelatina-lager (t. ex. Gallophyllis Hombroniana) i sprit, utan 

 att exemplaret förut varit uppblötadt i vatten, så bibehåller sig den intensiva färgen utan märkbar 

 förändring i månader och sannolikt huru länge som helst, antagligen derföre att det färgade endo- 

 chromet är skyddadt af det omgifvande, i sprit sig icke upplösande gelatinösa lagret; uppblötes der- 

 emot ett torkadt exemplar af samma vext först i vatten, och nedlägges derefter i sprit, så försvinner 

 färgen inom några dagar och exemplaret blir lika urblekt som de flesta alger, hvilka, uppkastade på 

 stranden, der ömsevis utsättas för regn och solsken. Läggas lefvande exemplar af Florideer i sprit 

 (Rhodymenia palmata, Delesseria alata) så förlora de jemväl mycket snart sin röda färg. Hos vissa 

 Rhodomelece (Rytiphlcea tinctoria, Videdia spiralis, V. volubilis), som omgifvas af fastare och mindre 

 slemmiga membraner, har jag sett i sprit nedsänkta, förut torkade exemplar bibehålla sin färg antin- 

 gen dessa nedlagts torra eller förut uppblötade i vatten. Membranerne hafva således tydligen vissa 

 olika egenskaper hos olika Florideer. 



Men det är icke blott hos olika vexter som olikheter förekomma i membranens beskaffenhet; 

 flera förhållanden synas visa, att i någon mån motsvarande förändringar förekomma äfven hos samma 

 vext under olika tillstånd i dess lif. Så möjliggöres hos de gröna algerne sporidiernes utträngande 

 ur modercellen genom en föregående förändring af membranen på bestämda ställen af den fertila 

 cellen: vid midten af leden hos många enkla Conferver (Lychcete J. Ag.); hos de greniga Confer- 

 verne straxt nedom ledcellens öfre diaphragma; hos Bryopsis nedanför grenspetsen. Den hos alla 

 dessa vexter relativt serdeles fasta membranen utbugtas något på dessa ställen, och blir småningom 

 här likasom uppluckrad och öfvergår väl slutligen till ett slemhylle, som de inom cellen rörlige spo- 

 ridierne då förmå genomtränga, Vid foecundationen af en Vaucheria uppluckras på samma sätt de 

 activa delarnes membraner och öfvergå till en slem mig consistens, så att de här kunna afsöndras eller 

 genombrytas af de befruktande organerne. När kapselfrukten af Nemalion (Tab. XXIX fig. 1. b.) 

 är fullt mogen utgöres den af korta, utåt något klubbformiga trådar; inom hvarje toppled af dessa 

 utbildas ett gemmidium, som slutligen utkastas nästan elastiskt ifrån den klubbformiga trådens ända; 

 Här bibehåller väl den fertila cellens nedre del sin relativt fastare elastiska consistens, under det den 

 något utsvälda ändan uppluckras för att lemna genomgång åt det genom den nedre membranens 

 tryck utkastade gemmidiet. Och på liknande sätt torde ur Keramidiernes fertila trådar gemmidierne 

 i allmänhet uttränga ur den qvarblifvande cellhylsan (Tab. XXVI fig. 3). Äfven sporerne synas hos 

 många Florideer uttränga på bestämdt ställe ur modercellen, som väl här uppluckrad och af mera 

 gelatinös beskaffenhet lemnar genomgång för de 4 ofta samfäldt utglidande sporerne. 



Afven i den vanliga vegetativa cellen föregå väl förändringar i membranens beskaffenhet under 

 vissa perioder af dess lif. Af Mohls observationer på Conferva glomerata är det redan längesedan 

 kändt, att ledcellerne (de genom toppcellens delning ifrån den afskiljda), sedan de en gång uppnått 

 sin normala längd, icke vidare tillvexa i samma riktning. Det är jemväl i den beskrifvande algolo- 



