KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 15. N:0 6. 31 



gien antaget nästan såsom axiom, att förhållandet emellan längd och tvärdiameter hos ledade arter 

 är ett för hvarje art temligen constant. Men den sålunda till sin tillvext i samma riktning afslutade 

 ledcellen kan dock sedermera i annan direction utskjuta och fördängas till en ny gren, och detta på 

 ett bestämdt och äfven för olika arter nästan alltid samma ställe — nemligen på sidan nedanför led- 

 cellens öfre diaphragma (Tab. III fig. 2 och 5). Hos några arter sker ett sådant återupptagande af 

 tillvext och utveckling i hvarje ledcell; hos andra i hvar annan o. s. v. Hos några sker upptagandet 

 af tillvexten aldrig mera än på ett ställe, hos andra nästan samtidigt på tvenne, eller successivt på 

 än flera uti den bestämda zonen för utvecklingen. Ar det nu riktigt, att cellulosa-membranen af- 

 sättes ifrån primordialsäcken och utgör likasom den yttre stelnade producten af den lefvande inre 

 cellen, så är det utan tvifvel ett moment väl förtjent af uppmärksamhet, att den grenbildande cellen, 

 hvars utveckling syntes afslutad, skulle efter någon tids hvila begynna en ny utveckling från ett 

 enda, eller från flera ställen af sin redan fasta membran. Om man uti den alltjemt tillvexande topp- 

 cellen har lättare att förutsätta en den yttre membranens alltjemt fortfarande lifsverksamhet, hvar- 

 igenom upptagandet och assimileringen af nya delar befordras, så gäller detta knapt om ledcellen, 

 hvars tillvext i - edan syntes vara afstannad. Dess redan mer eller mindre fasta membran måste väl 

 då antagas undergå någon förändring, och måhända sker detta derigenom att på det ställe, der den 

 nya grenen skall uppstå, den småningom uppluckras; uti den utskjutande spetsen synes också ofta 

 en lifligare färg, antydande en kraftigare verksamhet. 



De anförda »exemplen synas visa icke blott att cellmembranen kan hos olika arter hafva en 

 olika beskaffenhet, utan äfven att den hos samma vext kan till följe af lifvets egen verksamhet för- 

 ändras, antagligen för att motsvara olika behof. Den anlägges tunn och mjuk, får hos några be- 

 stämda contourer, hos andra likasom mera obestämda; den tillvexer med nya lager, blir än fastare 

 och mera cuticulariserad, än mjukare och mera utsvällande; och den redan så att säga stelnade och 

 i sin tillvext afslutade membranen kan åter uppluckras, blifva likasom åter lefvande och tillvexande. 

 Att lifvet begagnar på det ena stället kanske mera chemiska, på det andra möjligen mera mekaniska 

 medel för förändringarnes frambringande, hindrar väl icke att dock anse verkningarne såsom pro- 

 ducter af lifvet och åvägabragte för dess ändamål. 



Hos de redan anförda exemplen är det blott på vissa ställen, eller under vissa perioder, som 

 dylika förändringar af cellmembranen synas föregå. Det gifves andra exempel, der den nybildade 

 cellmembranen knapt hinner antaga sin vanliga membranösa beskaffenhet, förrän den redan ombildas, 

 i det den ofta öfverföres till ett gelatinöst hylle: så hos Nostochineeme, der den ymnigt förekom- 

 mande gelatinan, som omsluter skiljda eller sammanhängande colonier af lefvande celler, synes vara 

 en produkt af talrika cellgenerationers verksamhet. Hos iVostoc-arterne är det genom Thtjrets ob- 

 servationer redan längesedan kändt, att en fortplantning sker genom små korta trådar, hvilka bestå 

 af ett mindre antal radade celler, uppkomne genom celldelning och omslutne af en yttre gemensam 

 membran. Under det celldelningen alltjemt fortgår, skjutas cellerne i olika riktningar och de för- 

 brukade modercellernes membraner försvinna i den successivt bildade gelatinan. Hos Palmella-for- 

 merne kan man spåra modercellernes membraner under flera generationer, de näst yngste såsom ännu 

 urskiljbara hinnor, de äldre försvinnande successivt; de äldste bilda det för hela colonien gemen- 

 samma hyllet af oorganiserad gelatina. Man ser derföre också cellerne än enstaka, än grupperade 2, 

 eller 3, eller 4 inom gemensamma membraner. Den egendomliga kapselfrukt, som förekommer 

 hos en del Florideer, och som redan tidigt betecknades med namnet Favella (Tab. I fig. 17 — 20), 

 har i sitt bildningssätt en icke ringa likhet med Nostochineernes coloni. Den upjjkommer från en 

 eller flera moderceller af vanligt utseende genom repeterad celldelning, fortgående i olika riktningar, 

 hvarunder modercellernes successivt förbrukade membraner synas öfvergå till en slemmig massa, 

 hvari den sist framkommande generationen af dotterceller ligger inbäddad, och hvars yttersta del ora- 

 gifver hela frukten likasom med ett slemmigt lager. Hos de talrika Florideer, der ett mera märk- 

 bart yttre gelatinöst lager synes omkläda hela vexten, förekommer oftast ett cortical-lager (Tab. IV. 

 fig. 9 b.) som består af verticalt ifrån det inre lagret utgående trådar, i hvilka en stark cellförökning 

 och tillvext måste fortgå. Likasom hos Nostochineeme, så synas ock hos de antydda Florideerne de 



