KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 15. N:0 6. 33 



som i det andra torde det kunna antagas att detta yttre lager alltjemt tillvexer inifrån, under det att 

 dess äldsta delar utåt alltjemt förbrukas eller successivt försvinna l ). 



Genom Mohls observationer på Conferva glomerata är det kändt, att trådens tillvext i längd 

 sker genom topjDledets tillvext och delning. Det odelade första toppledet omgifves af cellens pri- 

 mära membran, som i detta stadium äfven är hela vextens allmänna. Vid den första delningen får 

 så väl det nya toppledet som den första ledcellen hvar sin särskilda (secundära) membran; vexten 

 har således nu en yttre (vextens allmänna), och en inre, hvarje cell särskilt tillhörande membran. 

 Den yttre fortlöper oafbruten utöfver båda de nybildade cellerne, likasom den betäcker det mellan 

 båda befintliga intercellular-rummet. Då det nybildade toppledet fortvexer på samma sätt, förlänges 

 både den primära membranen och den secundära aflagringen, och sammansmälta väl båda till det 

 förlängda toppledets primärmembran, tills vid en ny delning samma process vidtager. Då det fortgår 

 på samma sätt vid alla följande delningar, så följer att hela vexten måste vara omsluten af en yttre 

 allmän primär membran, som fortlöper utan afbrott utikring samtlige celler med mellanliggande inter- 

 cellular-rum 2 ), samt hvarje cell för sig omgifvas dels af den yttersta membran, hvarmed den afskiljdes 

 ifrån toppledet, och dels af sednare genom dess egen verksamhet tillkomne inre aflagringar. Enär hos 

 en Conferva de 2:ne dottercellerne, inom den till sin dubbla längd förlängda modercellen, stå öfver 

 hvarandra och jemt utfylla modercellen, så måste modercellens och dottercellens membraner synas 

 utåt sammansmälta öfverallt, utom der hvarest intercellular-rummet gör en skillnad emellan båda. 

 Förhållandet torde vara enahanda hos alla Florideer (CallitJiamnion, Ballia, Wrangelia m. fl.) der 

 trådlika stammar tillvexa på samma sätt som hos de gr-cniga Confervernc. 



Hos en Tolysiphonia tillvexa trådarne i längd äfvenledes genom toppcellens tillvext och del- 

 ning; lederne måste således äfven här anses bestå af den yttersta allmänna, hela vexten inklädande 

 primär-membranen, och den egna, hvarje särskildt led omslutande led-membranen. Men då hvarje 

 led här delas uti (4 eller) flera dotterceller, som öfvergå till de ledet utfyllande siphonerne, så måste 

 hvardera af desse j em väl hafva sin egen siplwn-membran, och detta så mycket heldre som här del- 

 ningen föregås af en delning af den gamla cellkärnan och bildning af (4 eller flera) nya cellkärnor. 

 Lika väl som man gör skillnad på moder- och dotter-cellernes membraner vid bildningen af sjjoran 

 och pollenkornet, lika väl torde man kunna skilja emellan de membraner, som hos Polysiphonierne 

 bilda siphonerne, lederne och vextens allmänna hylle, huru mycket och huru nära dottercellernes 

 membraner än ansluta sig- till modercellernes. 



Eger detta sednare icke rum, utan dottercellerne blifva t. ex. betydligt mindre och antaga 

 annan form eller utvecklas i annan riktning än modercellen, så skola dessa förhållanden lättare framstå 

 i sitt verkliga sammanhang. Så är förhållandet hos en Ceramium. Trådarne tillvexa här i längd 

 genom toppledets tillvext och delning. Lederne äro således här äfven omslutne dels af vextens all- 

 männa membran, dels af sin egen särskilda. Men inom hvarje ursprungligt led utvecklas talrika 

 dotterceller, som derjemte blifva olika till storlek, form och ställning; den ena förblifver central och 

 antager de äldre ledcellernes storlek, riktning och form, och uppträder således i sitt förhållande till 

 modercellen såsom de särskilda ledcellerne hos Conferva glomerata. Men hos Ceramium (jfr. Tab. 

 III. fig. 12 — 14) bildas derjemte genom tidig delning andra dotterceller, som förblifva mycket mindre, 

 hafva en annan, rundadt kantig form och annan ställning (utikring den centrala och till ledcell sig 



') Jag har uppfattat detta yttre betäckningslager hos Florideerne såsom sannolikt motsvarande cuticulan hos de högre vexterne, 

 och såsom både till ursprung och oftast äfven tydligen till beskaffenhet skilj dt ifrån protoplasman inom cellen. Uti Stras- 

 burgers Studien iiber Protoplasma, isynnerhet pag. 43 och följ., anföras flera förhållanden hos protoplasman, som synas hafva 

 sin fulla motsvarighet i delar hos algerne, som jag ansett böra räknas till cellmembranen och dess ombildningsprodukter. Både 

 till sin uppkomst och sin bestämmelse synes mig den inre lefvande protoplasman böra anses skiljd ifrån cellens yttre omgif- 

 vaude lager, af hvilken consistens dessa än må vara. Florideernes protoplasma antager vid tillsats af jod en gulaktig färg; 

 ytterhyllet bibehåller sin pellucida hvithet renare, som det tyckes, i samma mån som det är mera gelatinöst. 



2 ) Så vidt jag rätt förstår Mohl, så antog han (i afh. om Conferva glomerata) tillvaron af ett sådant allmänt, hela vexten in- 

 klädande betäckningslager (jfr Verm. Schr. p. 365). I uppsatsen om cuticulan synes han antaga att denna utgör ett slags egen, 

 ifrån epidermis skiljd hud, uppkommen genom transformation af epidermis-cellernes yttre aflagringar — deras öfvergång till ett 

 genom olika substans och struetur eget organ (jfr Verm. Schr. p. 206). 



K. Vet. Akad. Handl. B. 15. N:o 6. ° 



