KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 15. N:o 6. 41 



fallen ; den äldre antager ofta en annan färg och en olika consistens, som gör den spröd eller horn- 

 artad vid torkning. Cellernes innehåll blir hos de äldre exemplaren af sådane vexter mera kornigt 

 och hopar sig slutligen nästan till en compact massa i midten af de inre, vanligen stora cellerne. Gör 

 man ett tunnare genomsnitt af vexten i detta tillstånd, ser man ofta cellinnehållet spridas på object- 

 glaset under form af fasta, runda, sins emellan fria korn, hvilka vid tillsats af jod antaga en 

 mycket intensiv blå färg (= stärkelse). Innehållet i motsvarande yngre celler, likasom det färgade 

 endochromet i de yngre cortical-cellerne, antaga deremot temligen allmänt en blekare, i gult eller 

 ljusbrunt stötande färg. 



Väljer man en art, der en sådan olikhet synes förekomma hos den äldre vexten, och som har 

 flere, sins emellan mer eller mindre skiljda, inre lager, så visar sig vid microscopisk undersökning 

 att cellernes innehåll 'i de olika lagren kan vara olika. Hos Chondriopsis macrocarpa (Chondria 

 macrocarpa Harv. Fl. Nov. Zel.p. 223) visar ett tvärsnitt 5 större celler (siphoner), stälda i en krets 

 kring en axil cell, som vanligtvis är något trängre. Utikring de 5 pericentriska siphonerne före- 

 kommer ett lager af mera oregelbundet formade och (i längdsnitt) kortare celler. Sjelfva cortical- 

 lagret består af en enda rad, nästan cubiska celler. Så väl i de 5 pericentriska siphonerne som i de 

 utanför dem bildade subcorticala cellerne såg jag talrika spheriska korn, större och mindre blandade 

 om hvarandra, antagande vid tillsats af jod först en gulblå, slutligen en intensivt blå färg. Den axila 

 siphonen likasom cortical-lagrets celler, hvilka sednare här såsom vanligt voro fyide af ett färgadt 

 endochrom, antogo deremot vid tillsats af jod en i gult stötande färg. Af här och hvar förekommande 

 interstitial-celler förhöllo sig några (de yngre) såsom cortical-cellerne, andra (de äldre) såsom de siib- 

 corticala. Äfven hos andra Florideer, hos hvilka ett intermediärt lager' synes successivt utbildas emellan 

 det axila och corticala (såsom de först anlagda), har jag trott mig se att det är i detta intermediära 

 lagers celler som de ämnen hopas, hvilka torde vara afsedda att utgöra dessa vexters reserv-näring. 



Uti cortical-lagrets oftast mindre celler utfyller det färgade endochromet hela cellens inre; 

 och så synes äfven förhållandet vara hos ett förut torkadt exemplar ("cellulce hologonimicce' Kutz.). 

 Uti många Florideers större celler, der endochromet synes i allmänhet vara mindre comjnact, ser man 

 det under vissa förhållanden (ofta då förut torkade exemplar undersökas) mer och mindre afskiljdt ifrån 

 cellväggen och likasom sammandraget till en slemmig massa, som väl i allmänhet har cellens form, men 

 här och hvar är utdraget i spetsar, hvilka likasom hänga segare fast vid bestämda ställen af den om- 

 gifvande ofärgade cell-membranen (Tab. XXXIII. fig. 4 — 5 hos Polysiphonia, fig. 29 hos Vidalia). Det 

 var väl detta utseende som gaf Kutzing anledning antaga atr hos Algerne förekommo 2:ne olika slag 

 af celluler, hvilka han skiljde såsom cellulcs gelinece och cellulce amylidece. Han försökte visserligen 

 bestämma vissa olikheter emellan dessa 2:ne olika slag af celler, men af hans framställning torde man 

 kunna sluta, att det knappast blifvit honom sjelf klart hvad som utgjorde den egentliga skillnaden. 

 Han uppgå!' att amylid- cellen visserligen i de flesta fall slöt sig intill och noga följde den omgif- 

 vande gelincellens membran, men att den i andra skiljde sig derifrån, att den drog sig tillsamman 

 och hade utsprång som stundom betydligt förlängas och blifva greniga. Af den gifna beskrifningen 

 drog Mohl den bestämdt uttalade slutsatsen, att Kutzings amylidcell motsvarade primordialsäcken 

 {V eget. Zelle p. 41); och på samma sätt uppfattas väl förhållandet af N^egeli, som fäste uppmärk- 

 samhet derpå, att när cellinnehållet till följe af någon störande inverkan drager sig tillbaka ifrån cell- 

 membranen, det dock blir emellan olika celler sammanhängande medelst dem emellan befintliga ("pori") 

 tapphål (Neuere Alg. Syst. p. 205 m. fl.). Att primordialsäcken sammandrages på detta sätt innanför 

 cellmembranens gräns, och med utdragna spetsar synes intränga uti och likasom hålla fast vid tiipfel- 

 rörens trånga kanaler, är en mycket vanlig företeelse hos många Florideers större celler. Inom 

 den sammandragna slemhylsan förefinnes väl oftast hela cellinnehållet; jag har dock vid tillsats af 

 jod eller Chl-Z.-Jod stundom utanför densamma, men inom cellmembranen, sett en färgskiftning i 

 blått föregå, som måste antyda att någon för ögat osynlig vätska der förefunnits (materialet till en 

 ny inre cell-lamell?). 



K. Vet. Akad. Handl. Bd. 15. N:o R. O 



ö 



