KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR BAND. 15. N:0 6. 47 



har det synts mig sannolikt att delningen sker genom bildningen af dotterceller, hvilkas samman- 

 smältande väggar, under trycket mot hvarandra, slutligen få utseendet af att utgöra ett enkelt dia- 

 phragma. 



Hos flertalet af de greniga Conferverne (Cladophora Kutz) känner man, genom Mohls ob- 

 servationer öfver G. glomerata, att trådarnes förlängning (nästan) uteslutande beror af toppledets ti 11— 

 vext; detta förlänges till nästan dubbelt den längd, som de nedanför befintlige ledcellerne uppnå, och 

 delas derefter i 2:ne öfver hvarandra stälda delar, deraf den nedre (ledcellen) icke vidare delas, topp- 

 ledet deremot utvexer åter och delas å nyo på samma sätt. Hos många Florideer, hvilkas trådfor- 

 miga stammar och grenar bestå af enkla cellrader, stälda med transversela bottnar öfver hvarandra, 

 (Callithamnion, Ballia [jfr Tab. III. fig. 1 — 5] m. fl.) synas cellraderne tillvexa på samma sätt som 

 hos de greniga Conferverne. 



Hos Florideer med en mera sammansatt bål, så vida denna uppbäres af en axil cellrad, torde 

 tillvexten i längd äfvenledes vara beroende af toppledets förlängning och delning på samma sätt som 

 hos de nämnde ledade, af en enda cellrad bestående Florideerne (Tab. XXXII. fig. 32, 33). Hos 

 många undergår denna axila cellrad mycket snart en ny delning, medelst i annan direction gående, 

 ofta longitudinela och excentriska väggar. I stället för att det yngre ledet består af en enda cellul, 

 komma de äldre således att bestå af flera, ofta lika långa och till hvarandra i en viss ordning stälda 

 celler (Plocamium m. fl.). Hos Rhodomelece (Tab. XXXIII. fig. 1 a fig. 9, 10) sker denna delning i en 

 mycket bestämd och tydlig ordning, men som varieras hös olika arter, så att det polysiphoniska ledet 

 hos några är deladt i 4 yttre celler, stälda i kors kring ett vanligen trängre centralt rör, under det 

 hos andra de pericentriska siphonerne blifva flera 5 — 7, 8, 12, och hos några ända till öfver 20, ord- 

 nade i en krets kring en central siphon (1. c. fig. 4, 5, 7). Hos arter med sammantryckt eller ut- 

 plattad bål förekomma motsvarande celler (siphoner) ordnade i riktningen af fröns i en eller flera 

 rader (1. c. fig. 17). Dessa celldelningar torde ske vanligast efter en föregående delning af en större 

 nucleus i motsvarande antal mindre, och i det de till en början rundade cellerne småningom antaga 

 den form, som betingas af modercellens gränsor och det ömsesidiga trycket emot hvarandra. 



Hos vissa Florideer med plan bladskifva (JS/itophyllum m. fl.) kan man i bladtoppar och ut- 

 skjutande kantspetsar följa bladskifvans utveckling genom tillvexten af en toppcell eller kantcell (Tab. 

 XXVI. fig. 9, 16) och genom dess vidare delning i nya celler, som åter kunna delas i annan riktning. 

 Men de nya cellernes väggar få här ofta mera oregelbundna riktningar, och den ursprungliga ord- 

 ningen synes försvinna. Afven i nedre och inre delar af en sådan bladskifva torde de genom trycket 

 mot hvarandra ' ofta polyedriska cellerne här och hvar förstoras i bladskifvans riktning och delas ge- 

 nom ett diaphragma i ungefär lika stora delar; och sannolikt torde detta kunna repeteras gång efter 

 annan. En delning, som kanske kan anses närmast motsvara denna, förekommer hos slägtet Ballia, 

 der grenarnes basal-led, hvilka ursprungligen hafva en cylindrisk grencells vanliga form, småningom 

 något hoptryckas och delas genom sneda diaphragmer i mindre celler (Tab. III. fig. 6, 7). 



Att hos Delesserierne de polyedriska cellerne derjemte tillvexa i vertical riktning mot paginal- 

 sidorne, och delas genom diaphragmer som är o med dem parallela, torde ock hos många arter vara 

 tydligt (jfr Tab. XXVI. fig. 11, 15, 18, Tab. XXVII. fig. 3 och 13). De 2:ne nybildade cellerne 

 kunna åter tillvexa på samma sätt och delas genom ett nytt diaphragma i 2:ne delar, deraf den inre 

 torde icke vidare tillvexa, den yttre deremot kunna i vertical riktning mot bladytan förstoras och 

 åter delas genom ett dermed parallelt diaphragma. I stället för att hos vissa Nitophyllum-arter det 

 sterila bladets celler alla äro stälda i ett enda och samma plan jemte hvarandra, så ser man hos 

 andra i bladets tvärsnitt talrika rader af parallela, med hvarandra lika stora plattade eeller, som 

 torde hafva uppkommit på nämnda sätt (jfr Tab. XXVII. fig. 3, 5, 13). 



Cellbildning genom delning och delning fortgående alltjemt i samma riktning, eller i olika 

 riktningar, torde sålunda vara vanligt förekommande cellbildningssätt hos Florideerne. Huruvida 

 denna delning alltid combineras med en föregående tillvaro och delning af en nucleus, vågar jag 

 icke söka afgöra. Uti de vanligen mycket små och med ett färgaclt endochrom fyllda yngre cellerne 



