60 J. G. AGARDH, FLOKIDEERNES MORPHOLOGI. 



äldre delar af samma vext, torde siphon-antalet stundom vara olika och tilltaga med ledernes ålder. 

 Hos många arter förekommer i den sålunda anlagda tråden ingen vidare cellbildning. Hos andra 

 (Kiits. Phycol. Tab. 50. V.) tillkommer deremot sedermera ett yttre lager af olika formade celler, som 

 successivt utvecklas nedifrån uppåt, tidigare och då ofta starkt utveckladt hos några arter, sednare 

 och ofta svagare hos andra. Detta sednare tillkomna lager står sålunda i en viss motsats till det 

 förra, och torde väl kunna anses såsom ett särskildt lager — såsom dessa vexters cortical-lager. Jas 

 har redan ofvanför sökt visa att cellerne i detta lager uppkomma geuom en utbildning af intercel- 

 lular-gångar, och är denna uppfattning riktig, så följer att det jemväl häruti skiljer sig ifrån de andra 

 cortical-lager, för hvilkas uppkomst-sätt här förut blifvit redogjordt. 



Den structur som förekommer hos Polysiphonia torde i väsendtliga delar förekomma lika hos 

 flertalet af Rhodomeleernes slägten. Hos arter med sammantryckt eller flat stam få siphonerne en 

 derefter lämpad anordning, och hafva väl oftast mera form af vanliga celler än af långsträckta rör 

 (Tab. XXXIII. fig. 17). Hos många får cortical-lagret en så tidig och så stark utveckling, att de 

 ursprungliga siphonerne mycket snart förekomma såsom inre, och cortical-lagret kunde väl här sägas 

 utvecklas nästan i samband med anläggandet af sjelfva vexten. Hos vissa arter förekommer i den 

 flata fröns icke blott ett axilt cellrör, motsvarande den axila siphonen hos Polysiphonia, utan flera, 

 stälda på mindre afstånd från hvarandra, i en mellan båda bladkanterne sig sträckande medel-linea 

 (jfr t. ex. Jeannerettia Kärv. Ner. austr. tab. IV). Jag har ofvanför antydt att äfven dessa inre 

 celler torde uppkomma genom utbildningar af intercellular-gångar; och jag har med ledning häraf 

 vågat ifrågasätta huruvida icke då äfven hos Polysiphonia den axila siphonen vore utbildad af en 

 mellan de pericentriska siphonerne uppkommen intercellular-gång, som här mycket tidigt utbildas till 

 interstitial-cell. Vore denna uppfattning riktig, så skulle sålunda hos PJiodomelece kunna före- 

 komma icke blott 2:ne, utan 3:ne olika cellsystemer, ehuru dessa hos olika arter voro mycket olika 

 representerade: det ena, som utgöres af siphonerne. förefinnes hos alla och utbildas i närmaste sam- 

 band med vextens första anläggning och utveckling; det andra, som sednare kommer till utveckling- 

 men saknas hos många arter, uppkommer på utsidan om siphonerne och utbildas successivt till ett 

 hos många arter mägtigt cortical-lager (Tab. XXXIII. fig. 2, 3); det tredje — eller innersta lagret, 

 som jemväl torde kunna anses bildadt i samband med den sig utvecklande vexten, utgöres hos många 

 af den axila siphonen (Tab. XXXIII. fig. 1 &, d, e); hos andra förstärkes denna genom successivt 

 utbildade, likasom sidostälda grenar (hos Jeannerettia m. fl.), kanske snarast efterbildande de nerv- 

 grenar som utbildas inom högre vexters blad. Har, såsom jag vågat antaga, dessa axila siphoner 

 blifvit bildade genom utbildningen af ett intercellular-rör, så är den utveckling af nya sådana ut- 

 ikring den först bildade, som förekommer hos Polysiphonia Srodicei m. fl. blott en ytterligare ut- 

 veckling af detta inre cellsystem, en utbildning till ett slags nervknippe, som än mera påminner om 

 de hos högre vexter förekommande. Hos Polysiphonia och kanske hos flertalet Bhodomelece antager 

 endochromet i äldre celler och siphoner — hvilket system de än tillhöra — vid tillsats af jod väl of- 

 tast en gul-blå eller röd-blå färgnyans; men uti vissa delars yngre intestitial-celler synes innehållet 

 vara olika, och vid tillsats af jod antaga en mycket blekgul färg. Det har också redan blifvit an- 

 tydt att i den axila siphonen hos Chondriopsis, likasom i det yngsta och yttersta cell-lagret, endo- 

 chromet syntes gulna vid tillsats af jod; under det i flertalet af det intermediära lagrets celler den 

 vanliga gulblå eller slutligen intensivare blå färgen syntes inträda. Det torde sålunda äfven här visa 

 sig att det är mindre cellernes uppkomstsätt, eller det cellsystem de tillhöra, än deras ålder, som för- 

 anleder någon skillnad i deras innehåll. 



Hos Nitophyllum förekommer icke någon axil-förblifvande cellrad, som blir initialen för vi- 

 dare cellbildning; det plattade bladet synes tillvexa från olika punkter af kanten, olika hos olika 

 arter och efter den form, som fröns hos hvarje skall antaga. Uti sina öfre och yttre delar består 

 det plattade bladet af en enda rad och i samma plan bredvid hvarandra stälda rundadt kantiga celler, 

 med mot hvarandra och utåt plattade väggar (Tab. XXVII. fig. 13). Det gifves former {Nit. ocel- 

 latuni), der nästan hela det sterila bladet består af denna enda rad i samma plan stälda celler; under 

 det hos andra arter den äldre (inre och nedre) delen af det då svagt förtjockade bladet kan bestå af 



