66 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MORPHOLOGI. 



man lätt den öfvertygelsen, att alla celler ursprungligen varit rundade och liggande tätt intill hvar- 

 andra, hvarvid de ställen som i de ännu runda cellerne pressats emot hvarandra — måhända med till- 

 hjelp af membranens egen beskaffenhet — blifvit förenade — likasom sammankittade. Vid vextens 

 allmänna tillvext torde de sammanliggande inre cellerne dragas i sär och de förut hopkittade ställena 

 utdragas till spetsar. Diaphragmerne emellan de anastomoserande cellerne motsvara de samman- 

 kittade ställena och få sålunda sin egendomliga plats i radiernes sammanstötande spetsar. Förlängas 

 de stjernformiga cellerne mera, så öfvergå de till det inre lagrets nätformigt sammanbundne väfnad. 

 Jfr t. ex. Bhodoglossum tasmanicum (Tab. XII. fig. 3), deri nätets knutar torde motsvara den egent- 

 liga cellen, diaphragmerne de ännu små och runda cellernes beröringspunkter, under det de stora 

 mellanrum som förekomma i den nätlika väfnaden motsvara de trånga intercellular-rummen i en van- 

 ligare cellväf. Hos arter, der grenarne utlöpa i finare spetsar (Gigartina acicularis, Grateloupia pro- 

 lifera, Gr. pinnata) har jag icke kunnat urskilja någon genom form och ställning utmärkt terminal- 

 cell; äfven hos Gr. prolifera, der de yngste spetsarne förekomma hårsmala, har jag sett dem utgöras 

 af knippen af trådar, liknande dem som utgöra cortical-lagret på andra ställen. 



Hos Rhabdonia (Harv. Ner. Bor. am. tab. XXIII. fig. A & B) förefinnes i äldre delar en 

 structur, som synes närma sig en Halymenias. En något tubulös bål synes omslutas af ett yttre fa- 

 stare lager, i hvilket man kan urskilja 2:ne slag af celler; de inre större, aflånga och något förlängda 

 i delens längd-direction; de yttre nästan stälda i en enda rad, och något utdragna i vertical riktning 

 emot de förra. Uti den inre håligheten ser man fina trådar korsa hvarandra i olika riktningar, spar- 

 sammare hos vissa arter och i yngre delar; hos andra och i äldre delar mera utfyllande den inre 

 håligheten. Man skulle här kunna vara frestad antaga den yttre fastare membranen såsom den ur- 

 sprungliga och den bestämmande för den yttre formen. Undersöker man yngre delar, finner man 

 dock att det yttre fasta lagret är en ombildning af ett cortical-lager, som ursprungligen består af 

 verticalt utgående ledade trådar. Gör man nemligen ett längdsnitt af en ung gren af JRh. tenera, så 

 finner man den yttre membranen mycket tunn och bestående af en nästan enkel rad celler, hvilka 

 utgöra de yttersta lederne i knippen af ledade trådar, som med sina mera utspärrade grenar uppbära 

 de yttre cellerne. Den inre, redan här befintliga, håligheten af fröns upptages af ett knippe longi- 

 tudinelt utlöpande trådar, hvilka ytterligt fina och med långa leder äro stälda på något afstånd ifrån 

 hvarandra, men sammanbindas genom sparsammare anastomoser. Från detta axila knippe af spindel- 

 väfslika trådar utgå de verticala knippen, som bilda det yttre lagret. Uti grenens öfversta spets blifva 

 det axila knippets leder kortare, och de verticala trådarne förekomma således här likasom mera när- 

 made hvarandra; äfven lederne i de verticala trådarne förekomma som korta rundade celler. Sjelfva 

 spetsen företer sålunda bilden mera af en Gigartina än af en Halymenia. I den mån de olika trå- 

 darnes leder sträckas, blir fröns mera tubulös och företer nedanför spetsen nästan aldeles structuren 

 af en Catenella (Kihts. tab. 76. IV.), endast att trådarne äro finare och glesare. Först i något äldre 

 delar svälla de verticala trådarnes näst yttersta leder starkare ut för att öfvergå till det subcorticala 

 lagrets stora, aflångt tillrundade celler. I den mån grenen blir äldre synas flera af trådarnes leder 

 sålunda ombildas, och dessa tillsamman utgöra i den äldre vexten det sammanhängande lager af till 

 utseendet oordnade celler, som der förekomma. 



Hos Lomentaria och Champia (Harv. Ner. Austr. tab. XXX; Kiitz. Phyc. Gen. tab. 54) finnes 

 en structur, som förekommer mycket afvikande ifrån de flesta andra Florideers. Den vanligen trinda 

 och något tubulösa bålen är nernligen likasom hos de ledade Algerne genom transversela diaphrag- 

 mer delad i leder, hvilka ofta äfven blifva utvändigt synliga, i det midt för diaphragmat fröns synes 

 något sammandragen, under det den mer eller mindre sväller ut vid ledernes midt. Men i stället 

 för att hos de ledade Algerne hela ledet utgöres af en enda cell, så är ledet hos Lomentaria 

 och Champia (T. XIX. fig. 9) bestående af en mängd små celler, sammanfogade på olika sätt i 

 väggar och diaphragmer, och äfven i det inre af lederne förekomma glesare och nästan utan synbar 

 ordning utlöpande ledade trådar, som tyckas sammanbinda olika diaphragmer med hvarandra. Uti 

 de sålunda bildade ledernes jemväl cellulosa yttervägg kan man urskilja likasom 2:ne olika lager, 

 nemligen dels inre celler, ofta aflånga och något förlängda i vextens längdriktning, dels yttre ofta i 



