70 



förenade genom anastomoser. Det axila knippet omgifves i denna yngsta del omedelbart af det inter- 

 mediära lagrets kortare, sins emellan och med det axila knippet äfven anastomoserande celler, som 

 öfvergå utåt i det corticala lagrets perlbandslika trådar. Cellerne och de articulerade trådarne i bla- 

 dets yngsta delar utmärka sig genom sitt tydliga, ofta något korniga och för jod blånande innehåll. 

 De hyphalika trådarne (1. c. fig. 9 h), som i äldre delar uppträda såsom ett mycket starkt utbildadt 

 inre lager, äro enkla oledade, böjda mot hvarandra på olika sätt, och utmärkta genom sin tjocka 

 membran som omgifver ett mycket trångt inre rör. Vid snitt af mellanliggande delar finner jag 

 bland de öfvervägande hyphalika trådarne här och livar trådbitar med vidare membran och starkare 

 utbildadt endochrom, talrikare i mån som delarne äro yngre. Hos Nizymenia torde således finnas 

 hufvudsakligen samma anatomiska elementer som hos Stenocladia och Areschougia, endast med den 

 skillnad att den axila tuben här ersattes af ett knippe af anastomoserande trådar. 



Phacelocarpus, som jag antagit vara nära beslägtad med Nizymenia, visar en structur, som 

 jemväl ansluter sig till Stenocladias. Ifrån den axila articulerade tuben synas i ett längdsnitt af en 

 yngre gren verticiller af grenar gå uppåt (T. XXIII. fig. 3), hvilka i sin nedre del äro cylindriska, 

 uti en derefter följande svälla mera ut, och öfvergå i äldre delar till det intermediära lagrets rundadt 

 kantiga och likasom oordnade celler (jfr. fig. 4); uti sin yttersta del bilda dessa grenar det corticala 

 lagrets perlbandslika trådar (på figuren 3 ej tecknade). Uti snittet af en yngre stam-ända såg jag 

 de inre grenarne i hela sin längd ungefär jemntjocka. Uti äldre delar af en Phacelocarpus (Tab. 

 XXIII. fig. 4) ser man den axila tuben omgifven af ett starkt utbildadt lager af longitudinelt ut- 

 löpande trådar; de inre af dessa synas utgöras af den axila tubens uppåt utgående grenar, som äro 

 förgrenade och articulerade, samt innehålla ett tydligt endochrom. Men jemte dessa förekomma enkla 

 trådar, omslutande inom en starkare utbildad membran en något trängre tub, hvars endochrom före- 

 kommit mig än mera sammanflytande, än likasom sönderfallet i radade stycken. Måhända kan det 

 antagas att dessa motsvara de hyphalika trådarne hos Stenocladia och Nizymenia, men de äro icke 

 lika tydligt skiljda ifrån det uppstigande systemets elementer, och de utgöra icke heller lika uteslu- 

 tande det inre lagret i fröns som hos dessa slägten. Hos Phacelocarpus förvexlas ock de båda slagen 

 trådar lättare med hvarandra och man torde här lätt få den föreställningen att de finare och enklare 

 äro de starkares yttre förgreningar. Jemförelsen med de andra slägtena har jag trott utvisa att denna 

 föreställning vore oriktig; och att således äfven hos Phacelocarpus de antydda båda systemerne torde 

 förekomma. Och finnas verkeligen i det inre lagret af Phacelocarpus 2:ne olika slag af trådar, ehuru 

 mindre tydligt differentierade, så kunde desamma möjligen äfven förefinnas hos andra, ehuru må- 

 hända än mindre till form och beskaffenhet åtskiljde. 



Också har jag hos flera Florideer, hvilkas inre lager utgöras af trådlika bildningar, sett vissa 

 trådar något olika de andra; så förekommer t. ex. hos Polycoelia (T. XIII. fig. 8) ibland det corti- 

 cala lagrets verticala knijjpen vissa finare trådar, som synas utgå ifrån någon af knippenas nedre 

 celler och i bågformig riktning fortlöpa inåt; stundom har jag sett dem glesare förekommande och 

 mera i tangentens riktning utlöpa närmare ytan; stundom, mera samlade, intränga uti de stora lacun- 

 lika cellernes gelatinösa yttervägg och genomkorsa den i olika riktningar; dock vanligen så sparsamt 

 förekommande, att de mycket lätt förbises. Vid starkare förstoring har jag sett dem oledade, här 

 och hvar förgrenade eller lateralt utlöpande i en blind-ända, och nästan utan någon märkbar inre 

 hålighet. Hos andra slägten {Schisymenia m. fl.) förekomma stundom olika trådar, hvilka dock, 

 mindre skiljda genom sin structur, än lättare kunna misstagas för att vara endast yngre och äldre 

 delar af samma elementer. 



Hos Helminthocladieerne, som hos flera slägten utmärka sig genom det gelatinösa hyllets 

 mera slemmiga beskaffenhet, och der det corticala lagrets knippen sålunda förekomma mera fria, 

 förefinnes i öfrigt en structur, som väl torde närmast hänvisa dem till samma allmänna typ, som jag i 

 det föregående sökt redogöra för, — såsom characteriserad derigenom att de synas bestå af 2:ne nästan 

 samtidigt anlagda lager, ett inre af longitudinelt utlöpande trådar och ett yttre af verticalt från de 

 inre utgående knippen af perlbandslika trådar. Emellan de inre trådarne och det corticala lagret 

 finner man stundom ett tydligare mellanrum, som i yngre delar upptages af glesare trådar, hvilka ut- 



