80 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MOEPHOLOGI. 



på den inre trådens ända. Genom att svagt trycka på täckglaset, såg jag de klubbformiga trådarnes 

 ändar skjuta ut öfver antheridiets yta. Finge man antaga att antherozoer utbildas inom de klubb- 

 formiga trådarne, så kunde det väl vara antagligt, att under sjelfva emissions-processen den klubb- 

 formiga ändan förlänges utom antheridiets yta, och att den sålunda förlängda membranen, efter an- 

 therozoets utgång, satt qvar sammanfallen och kunde på detta sätt gifva en föreställning om de yttre 

 hår, som beskrifvas och aftecknas af Derbes och Solier. Någon annan eller bättre förklarings- 

 grund för deras, man vore frestad säga, fantastiska figurer kan jag icke uttänka. Men äfven i afse- 

 ende på den monosiphoniska stjelken, de peripheriska vecken på antheridiet, och de bjerta färgerne 

 motsvara deras figurer icke synnerligen väl hvad jag sjelf sett. Antheridiet syntes mig hafva en svag 

 blekröd färg; vid Chl.-Z.-Jod antogo de peripheriska klubbformiga trådarne en i gult stötande färg. 

 Det kan måhända förtjena anmärkas att exemplar med antheridier förekomma vid ungefär samma tid 

 som stichidier och cystocarpier förefinnas mogna på andra exemplar, hvilket synes antyda att om en 

 befruktning eger rum, denna torde böra försiggå, då de nämnde organerne äro mera utvecklade. — 

 De organer, som af Derbes och Solier afbildas hos RytipMcea tinctoria {Ann. Se. Nat. tom XIV 

 pl. 33. fig. 10 och 11), motsvara vida bättre de organer, hvilka jag sett hos B. pinaslroicles. Hos 

 Vidalia obtusiloba har jag sett antheridierne närmast liknande dem hos Rytiphlasa, endast att de 

 klubbformiga trådarne syntes mig kortare och mera aflånga. 



Hos Placophora, Volyzonia och Dasya (Tab. XXXII. fig. 28 a — c) synas antheridierne till 

 form och ställning närmast öfverensstämma med Polysiphoniernes. Förhållandet torde vara enahanda 

 hos Odonthalia, der, enligt Kutzing, antheridierne äro stora, på en stjelk sittande lancett-lika orga- 

 ner med transverselt ordnade "gonidier". Hos Dasya elegans såg jag det mycket unga antheridiet 

 under form af en ledad monosiphonisk tråd (fig. 28 a); lederne delas successivt nedifrån uppåt i 

 mindre celler, så att man i det nedtill nära mogna antheridiet (fig. 28 b) ser de öfre lederne ännu 

 monosiphoniske: det fullt mogna antheridiet är ofta mycket förlängdt och har den hos Polysiphonia 

 och Rytiphlsea beskrifna strueturen, bestående af ytterst fina, från en axil cellrad radierande periphe- 

 riska trådar; i det dessa sedermera glesna (efter antherozoernes emission) och slutligen bortfalla (fig. 

 28 c grenen till höger), ser man de inre celler som bilda det axila stommet under form af en tun- 

 nare tråd. 



Mest atvikande bland Rhodomeleernes slägten synas antheridierne vara hos Chondriopsis. De 

 förekomma här såsom yttre organer kring grenarnes öfre spetsar och äro åtminstone hos några arter 

 så stora, att det här är möjligt att deraf göra genomskärningar. Hos Ch. tenuissima observerades 

 och afbildades de både af Derbes och Solier (l. c. pl. 19 fig. 1 — 4) och af Thuret (Anth. des 

 Crypt. p. 65. pl. 7). Denne sednare beskrifver dem såsom små platta skifvor af grå färg och något 

 oregelbunden form, samt mer eller mindre vridne; de äro omgifne af en särskilt kant af rundade 

 celler, som vanligen innehålla ett gult endochrom. På de båda plana sidorne äro de genomskinliga 

 celler, som innehålla antherozoerne, verticalt stälde. Såsom stjelk till hela antheridiet förefinnes ett 

 tjockväggigt monosiphoniskt led, hvilket derjemte bär ett dichotomt hår, liknande dem som så ofta 

 förekomma vid grenspetsarne. En cellulös grenig axel genomgår det inre antheridiet, som dock blir 

 synlig först efter antherozoidernes emission. De antheridier jag sjelf sett hos Chondr. dasyphylla 

 motsvara temliaen nära denna beskrifninff; kanske hafva de en mera bestämdt rundad omkrets. Det 

 inre af antheridiet trodde jag mig vid genomsnitt se upptagas af 2:ne rader rundade celler, af hvilka 

 hvardera syntes uppbära 3 — 4 af de verticala klubbformiga genomskinliga celler, som betäcka de båda 

 ytorne. Om man icke afser den yttre formen, så torde den största afvikelsen ifrån Polysiphonias an- 

 theridier förefinnas i de relativt stora celler, hvilka såsom en särskild kant omgifver antheridiets plat- 

 tade skifva hos Chondriopsis. 



Hos Laurentia förekomma organer, som utan tvifvel äro analoga med antheridierne hos Po- 

 lysiphonia och Rhodomelere i allmänhet; men i stället för att antheridierne utgöra fria yttre organer 

 hos dessa sednare, utbildas de hos Laurencia inom ett apothecium-likt yttre omhölje, ifrån hvars 

 botten och sidor de utgå i oräkneligt antal, radierande uppåt från bottnen och inåt ifrån sidorne 

 (Tab. XXXII. fig. 16 och 17). Dessa organer beskrefvos och afbildades redan af Greville (Alg. 



