KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 15. N:U 6. 83 



mera coniska hos Bornetia secundiflora (Derb. och Sol. pl. 18. fig. 4), eller bildande mera panicula- 

 likt förgrenade kroppar hos Griff. setacea {Timret I. c. pl. 5). De afbildas här med en tydlig axil 

 cellrad, hvars leder äro långsträckta, och skiljda antheridii-massor bildande verticiller nedanför le- 

 dernes öfre ända. Hos Bornetia har jag sett en liknande axil cell-rad af 5 — 6 led, men dessa kor- 

 tare; utikring denna såg jag likasom ett yttre lager af korta, från axeln nästan verticalt utgående 

 greniga trådar, med korta rundade led, de inre gröfre, de yttre småningom tunnare; af trådarnes yt- 

 tersta led voro några mera aflånga, andra mera klubbformiga, några nästan tillspetsade — möjligen 

 bestående af den efter antherozoernes utträngande sammanfallna membranen. De mera utbildade 

 yttre lederne syntes innehålla inom en mycket tunn genomskinlig hinna ett vid tillsats af Chl.-Z.-Jod 

 sig i gult färgande corpusculum (antherozoen). I yngre tillstånd syntes hela antheridiet omgifvet af 

 ett genomskinligt slemlager, som syntes stundom hafva en tjocklek motsvarande antheridiets halfva 

 diameter, men som knapt var synligt förrän vid tillsats af Chl.-Z.-Jod innehållet antog sin ljusgula 

 färg. Af antheridier i yngre tillstånd och överensstämmelsen emellan den sterila basal- cellens endo- 

 chrom och antheridiets svagt färgade celler syntes det mig antagligt, att hela antheridiet tillkommit 

 genom en ombildning af endochromet inom den lilla gren, som ombildats till antheridium. Uti fullt 

 mogna antheridier syntes den yttre slemhylsan saknas. Vid tvärsnitt, af ett fertilt involucrum såg 

 jag tvärsnitt af antheridier, i hvilka både den axila cellraden och de peripheriska trådarne ganska 

 tydligt kunde urskiljas. 



Hos vissa Callithamnion-former — hos Spermothamnion enligt Pringsheim, hos Ilerpotliamnion 

 enligt N/EGELi — äfvensom hos Lejolisia enligt Bornet, förekomma antheridier, som för mig synas 

 i flera förhållanden afvikande ifrån andra Florideers. Hos Herpothamnion och Lejolisia uppgifvas 

 de förekomma på samma individ som bär cystocarpier. Af Pkingsheim (Morph. der Mcer. Alg. 

 tal). VI. fig. 3 — 6) afbildas de till en del med tömda, mycket tydliga celler och med emitterade an- 

 therozoer, hvilka beskrifvas (l. c. p. 18) såsom hafvande den för alla Florideer gemensamma form af 

 färglösa bläsor, deraf en utbildas inom hvarje cell, samt en och en i sender utsläppas ur moder- 

 cellen genom en på sidan bildad öppning. Enligt Pkingsheim skulle dessa antheridier genom sin 

 form erindra om antheridierne hos Polysiphonia, Dasya och Wrangelia, men skilja sig ifrån dessa genom 

 bristen af en central storcellig axel. Hos Spermothamnion flabellatum afbildas något när liknande an- 

 theridier af Bornet (Not. Alg. tal). VIII). Det som i dessa afbildningar synes mig mycket an- 

 märkningsvärdt är den betydliga storlek, som corpuscula måste ega, så vidt något när proportionen 

 emellau dessa och de sterila lederne är iakttagen på de lemnade figurerne; corpusculas moderceller 

 hafva fått en motsvarande storlek och Pkingsheim kunde till och med observera den öppning i den 

 sålunda fasta membranen, hvarigenom corpusculet emitterades, i stället för att der man annars trott 

 sig hafva sett spår efter en emission, den mycket slemmiga pelliculan varit sammanfallen. Enligt 

 Thuret äro corpuscula hos Polysiphonia variegata sphajriska, med en diameter som knapt utgör en 

 tvåhundradedel af en millimeter; hos Laurencia tenuissima hafva de en aflång form, med en längd 

 af omkring tre tvåhundradedelar af en millimeter, och hos Griffithsia setacea uppnå de stundom en 

 längd af en hundradedel af en millimeter. Enligt hvad jag sjelf trott mig se hafva vanliga anthe- 

 ridiiceller knappast dessa dimensioner. Hos Polysiphoniu, Chonäriopsis, Griffithsia o. s. v. måste 

 cellerne i ett antheridium uppgå till flera, ja kanske många tusental; hos Spermothamnion, Herpo- 

 thamnion, Lejolisia, torde på sin höjd ett hundradetal förefinnas. Hos en vext, som antagligen 

 står mycket nära de arter som hänföras till Spermothamnion, ehuru den af Dekbes och Solier be- 

 nämnes Wrangelia minima, afbildas antheridier (Ann. des Se. Nat. Tom. 14. pl. 35), som synas mig 

 mycket närma sig dem som vanligen förekomma hos Callithamnii-arler. Det har förekommit mig 

 som skulle alla dessa omständigheter utvisa hos de såsom antheridier tydda organerne så mycken af- 

 vikelse ifrån vanliga förhållanden, att jag ansett mig böra här särskilt redogöra för dessa organer '). 



') Hos Callithamnii-lika vexter har jag ofta, då en pinna blifvit skadad eller af annat skäl förekommer utan färgadt endocLrom, 

 sett en eller liera af dess eeller antaga utseendet af att vara delad medelst i olika riktningar gående cellväggar. Sådane celler 

 få då någon likhet med de såsom antheridier hos Spermothamnion tolkade organerne, men jag har försummat att följa dessa 

 grenars vidare förhållanden. 



