KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 15. N:0 6. 95 



emedan frukten endast omslutes af samma ytterlager, som betäcker hela den öfriga vexten, och som 

 knapt märkbart förändrats vid fruktbildningen. Hos Ceramier och Wrangelier saknas den yttre be- 

 täckning, det pericarpium, som förekommer hos andra grupper, och deras frukt motsvarar hvad som 

 utgör sjelfva nucleus hos dessa. Om man således under benämningen cystocarpium inbegriper alla 

 de olika fruktformer, som den fordom så kallade capselfrukten företer hos Florideerne, så må man 

 dock derföre icke antaga att hvarandra fullständigt motsvarande organer derunder sammanfattas. Fa- 

 vellan hos Ceramierne är en yttre naken nucleus {nucleus nudus extemus); frukten hos en Halyme- 

 nia är en i bålen nedsänkt nucleus (nucleus frondi immersus ; hos en Rhodymenia utgöres deremot 

 frukten af en motsvarande nucleus, men omsluten af ett särskildt pericarpium x ). 



Äfven i afseende på structur kan den yttre betäckningen undergå större eller mindre förän- 

 dringar. Hos frukter, som sägas vara nedsänkta i fröns, och hvilka fordom af Geeville ansågos 

 characteriserande en särskild grupp (Gasterocarpece), är den yttre betäckningen knapt märkbart mo- 

 difierad; och förhållandet är väl icke mycket annorlunda hos många frukter, der pericarpiet utgöres 

 af en hemispherisk upphöjning öfver ytan af bålen, motsvarande i detta fall hvad som stundom 

 blifvit kalladt ett coccidiuin. Hos frukter, hvilka tydligare utgöras af yttre organer med egen, ofta 

 oval eller urnlik form, som blifvit betecknade såsom Keramidier, torde pericarpiet oftast hafva upp- 

 kommit genom en egen bildningsprocess, eller efter en starkare ombildning af det betäckande lagret. 

 Måhända kan det i allmänhet sägas, att ju mera frukten skjuter fram såsom särskildt yttre organ, 

 desto mera har en förökad cellbildningsprocess föregått, hvarunder pericarpiets structur väl äfven 

 mera förändrats. Inom mera utbildade pericarpier kan man ofta skilja flera sins emellan olika lager 2 ); 

 uti de inre af dessa få cellerne ofta en tangential sträckning: uti de yttre utgå de oftast verticalt från 

 de inre, i riktning af radien. Uti de flesta fall, der nucleus förekommer omsluten af ett pericarpium, 

 förefinnes i detta en särskild utförskanal (carpostomiuni), vanligen förlagd till den utåt framstående 

 fruktens öfversta del. Kring carpostomiets kanal, som genomgår hela den stundom mycket tjocka 

 pericarpii-väggen, utmynna pericarpiets celler eller trådar ofta modifierade på eget sätt. 



Nucleus företer hos olika grupper modificationer, som enligt min uppfattning är o af större 

 vigt än de som förekomma i den yttre betäckningen. Hos en del Florideer (Ceramium Tab. III. 

 fig. 22 — 23, Halymenia Tab. V. fig. 6, Chrysymenia Tab. XVI. fig. 20 m. fl.) ligga gemmidierne i 

 den mogna nucleus likasom utan ordning sammanbäddade uti och sammanhållne af en äfven utvän- 

 digt nucleus omslutande genomskinlig gelatina, som än kan synas mera membranlik, än mera upp- 

 löst slemmig. Hos en annan del af Florideerne (Gracilaria Tab. XXIV. fig. 4 a och b, Nitopliyllum 

 Tab, XXVII. fig. 6, Gelidium Tab. XXIX. fig. 7, Hypnea Tab. XXIX. fig. 13, Polysiphonia Tab. 

 XXXIII. fig. 13) utgöres deremot nucleus likasom af knippen af sinsemellan fria trådar, inom hvilkas 

 leder gemmidierne utbildas; och detta antingen så, att flera nästan samtidigt synas utbildade inom 

 de öfver hvarandra stälda lederne (Hormospermece Tab. XXV. fig. 4 — 6), eller ock så att inom trå- 

 darnes terminala mera förlängda led ett enda gemmidium samtidigt bildas (Corynospermece Tab. 

 XXXII. fig. 27). Gemmidierne förekomma således hos Hormospermeer och Corynospermeer, jem- 

 förda med den förra typen, mera tydligt ordnade; de trådar, inom hvilka de bildas, utgå nästan 

 alltid radierande från ett underlag, som ofta är construeradt på eget sätt (placentan eller placentar- 

 lagret Tab. XXIV. fig. 4 a, 1)), sannolikt motsvarande det subhymeniala lager, derifrån hymenial- 

 lagret utgår i Lichenernes apothecium. Ett sådant underlag för de gemmidiibärande cellerne före- 



') Kutzing antager (Phyc. p. 105) att ett pericarpium alltid förefinnes hos yttre frukter, men att detta består hos Ceramierne af 

 en enkel ofärgad cellmembran, hos andra utgöres af en cellväf. Enligt min uppfattning jemföres på detta sätt delen med det 

 hela. En Rhodymenia, som har det yttre cellulosa pericarpiet, har derjemte det ofärgade gelatinöst membranlika lager (om- 

 slutande nucleus), som omgifver Ceramiernes favella. Spyridia här ett yttre cellulöst pericarpium, som saknas hos en Cera- 

 mium ; och nucleus hos en Spyridia motsvarar hela favellan hos Ceramium. 



2 ) Kutzing säger sig [Phyc. p. 10 j) gifva de olika pericarpii-lagren olika namn, men så vidt jag sett, tillämpas icke vid de sär- 

 skilda slägtena de gjorda distinctionerne. Han hänvisar för tillvaron af dessa lager till Gigartina Tab. 70. 1. fig. 8, hvilket 

 exempel förekommer mig mindre lyckligt valdt, enär det enligt min uppfattning väl kan sättas i fråga, om det inre lager, som 

 der förekommer, bör anses tillhöra pericarpiet. Detta lager är nemligen hvad jag kallat ett straticm circuvi-nucleare och är 

 måhända snarare tillhörande sjelfva nucleus. 



