KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAK. BAND. 15. NIO 6. 105 



tydligt skiljdu lober. Harvey (Thyc. Br. tab. V.) uppgifver att favellan hos C. gracillimum utgår 

 ifrån någon af de större grenarne; sjelf har jag trott mig se den fastad lateralt vid en större, 

 stundom tvärt afbruten sidogren. Måhända kan det antagas att under det yngre plumulse ombildas 

 till frukter på flera sidogrenar, utvecklas hufvudgrenen vidare, och att dennas öfre del stundom sitter 

 qvar, stundom abortierar, sedan vextkraften likasom uttömts af allt flera till frukter ombildade plu- 

 mula?. Under denna fortgående utveckling förlängas väl äfven rottrådarne, som utgående från om- 

 bildade plumulse måste få utseendet af att framkomma från det inre af den stora sammansatta frukten. 



Hos Gallithamnion, Ptilota och Ceramium har det synts mig vara genom fortgående cell- 

 delning som nucleus bildas; och de nya delarne (dottercellerne) synas utveckla sig inom den före- 

 gående modercellens egna, men vidgade gränser. Hos Griffithsia torde förhållandet vara i någon 

 mån olika. Likasom inom den sterila bålen lederne, ehuru anlagda genom en delning af moder- 

 cellen, framträda såsom utskjutna ur sitt moderled, och fullbildas nästan helt och hållet utanför dess 

 gränser, så har jag ock i det unga fruktanlaget trott mig se dottercellerne likasom skjutas ut ur den 

 modercell, inom hvilken de anlagts. Gör man ett tillräckligen tunnt vertical-snitt af frukten hos Gr. 

 corallina, så finner man denna sammansatt af talrika lober, i olika utvecklingsskeden, de yngre nedan 

 om och innanför de äldre, och de olika utvecklingsstadierne tydligt nog skiljande sig ifrån hvarandra 

 genom olika utseende. Uti de yttre och äldre loberne består den omslutande membranen af ett 

 mera slemmigt hylle, inom hvilket de rundade eller något kantiga gemmidierne synas utan synbar 

 ordning sammanbäddade; tryckte under täckglaset kan man få se dem sins emellan förenade genom 

 ett utdraget tiipfelrör (Tab. I. fl g. 13 e). Uti något yngre lober syntes innehållet utgöras af dicho- 

 toma trådar, h vilkas leder syntes förenade med tillrundade ändar; det basala led, derifrån trådknippet 

 syntes utgå, var något gröfre och syntes bilda likasom en stam till de öfre grenarne (Tab. I. fig. 

 13 c och d). De yngsta loberne syntes utgöras af enkla celler, inom hvilka endochromet först 

 syntes likasom hopviket, med flikarne utskjutande i 2:ne lober (Tab. I. fig. 13 a); den nedre delen 

 af detta flikade endochrom synes snart ombildas till ett slags stamcell; flikarne delas åter på samma 

 sätt (Tab. 1. fig. 13 b) och bilda de dichotoma trådarne i det följande stadiet. Sjelfva den terminala 

 grenspets — hvilken såsom stam kan anses uppbära alla de olika loberne — trodde jag mig se i den 

 verticalt genomskurna fruktens innersta och axila del (Tab. I. fig. 12). Alla dessa yngre delar, 

 knapt urskiljbara utan under stark förstoring, hade den i grått eller gult svagt stötande färg, som 

 mycket unga delar hos Florideerne gerna antaga, under det de äldre loberne utmärkte sig genom 

 sitt intensivt rosenröda innehåll. 



Jemte den normala favellan har man hos vissa Callithamnii-former beskrifvit väsendtligen olika 

 organer, hvilka man ansett såsom för dessa arter egendomliga frukter; och på grund af denna af- 

 vikande frukt har man ansett sådana former böra utgöra egna slägten, om icke familjer. För min 

 del vågar jag tro att dessa slutsatser måste upptagas med mycken varsamhet, och i flera fall torde 

 det kunna sättas i fråga om de beskrifna frukterne böra anses såsom en modification af cystocarpiet. 



Det har ofvanför blifvit antydt, att i icke mogna faveller man stundom ser flera gemmidier, 

 stundom tydligen 4, ligga tillhopa inom en modercell. Uti detta tillstånd kan en favella visa en 

 sådan öfverensstämmelse med ett visst utvecklingsstadium af den hos flera arter förekommande sam- 

 mansatta sphaBrosporan, att man lätt kan misstaga den ena frukten för den andra. Hos Callith. fru- 

 ticulosum (Tab. I. fig. 15 a — c) har jag sett sphrerosporan, i stället för att som vanligt begränsas af 

 en jemn sphrerisk eller något oval yttre membran, stundom svälla ut, så att hvarje af sphasrosporans 

 4 delar, som derjemte äro större än vanligt, skjuta ut hvar för sig, såsom en hemispha?risk upphöj- 

 ning, under den yttre membranen, som antager form derefter. Hvarje af dessa nästan spheriska, 

 men genom trycket mot hvarandra något kantiga delar, i stället för att sjelfva utgöra en spora, blir 

 modercell för en ny delning i 4 dotterceller, inom hvilka derefter sporerne bildas. Efter moder- 

 cellernes resorbering ligga de (efter 2:ne generationer af moderceller) bildade sporerne tillhopa inom 

 sphrerosporans yttre membran o^h bilda nu hvad som i den beskrifvande algologien blifvit kallad en 

 sammansatt sphserospor. Sådane sammansatte sphasrosporer förekomma jemte de enkla (normala) 



14 



K. Vet. Ak. Handl. Bd. 15. N:n 6. 



