112 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MORPHOLOGI. 



ning af stratum circumnucleare, motsvarande den som är mera känd och lättare observerad hos Are- 

 schougia m. fl. 



Uppstår sålunda nucleus hos Grateloupieerne stundom genom sammansmältning af olika nu- 

 cleoli, så har man häruti ett tydligare närmande till Gigartinece, med hvilkas structur många Grate- 

 loupier visa en lätt iögonfallande öfverensstämmelse. 



3. Hos Gigartinece- (Tab. X — XVI) är cystocarpiet väl närmast överensstämmande med Cryp- 

 tonemeernes. Likasom hos dessa är nucleus oftast utbildad inom sjelfva bålen, som blott sväller mer 

 och mindre ut på de ställen, som omsluta frukten (Tab. X. fig. 4. Tab. XI. fig. 5). Der frukterne 

 synas förefinnas såsom särskilda yttre delar (hos några Gigart.ina-a.rter), synas dessa snarare motsvara 

 en uy utskjutande del af bålen än ett egentligt pericarpium; men hos några (Ectophora Tab. XV. 

 fig. 6) antager denna yttre del nästan helt och hållet character af ett pericarpium. 



I stället för att hos Cryptonemeerne och andra, hos hvilka frukterne förekomma inbäddade 

 inom bålen, nuclei utbildas vid gränsen emellan det inre och det corticala lagret och sålunda, der 

 bålen är plattad, hvarje pagina har likasom sina frukter, så utbildas frukterne hos Gigartinece mera 

 i den centrala delen af det inre lagret (Tab. X. fig. 4. Tab. XIV. fig. 2). De synas således nästan 

 lika mycket utsvälda på de båda sidorne. Betraktar man nogare det cortical-lager, som betäcker nu- 

 cleus, torde man dock ofta finna detta lager något starkare utbildadt på den ena än på den andra 

 sidan, i det de verticala trådarne der äro något längre, och med flera leder (Tab. XII. fig. 11). Stundom 

 synes på ena sidan frukten skjuta något mera tit i en vårtlik spets. Hos många torde något egent- 

 ligt carpostomium icke förekomma; först sedan frukten närmar sig mognad, ser man hos några en 

 del af det betäckande lagret likasom utbruten, hvarigenom en utgång beredes för gemmidierne; hot- 

 andra torde hela frukten afskiljas (hos Iridcea m. fl.). Hos Gymnogongrus (Tab. XII. fig. 9, 11 

 Ectopliora (Tab. XV. fig. 6) och kanske flera förekommer ett på vanligt sätt organiseradt carpo- 

 stomium. 



Gigartineernes nucleus är, relativt till andras, oftast mycket stor, och förekommer likasom 

 mindre begränsad till omfång. Den utgöres icke heller af en Cryptonemeernes motsvarande enkel 

 nucleus, utan består af talrika nucleoli, grupperade tätt tillsamman till hvad som blifvit kalladt en 

 sammansatt nucleus. oftast af mer eller mindre tillrundad form, men hos Stenogramma, så vidt dess 

 frukt blifvit riktigt tydd, mycket utsträckt i bestämd riktning, antagande formen af en bladet genom- 

 löpande, men styckevis afbruten, medelnerv (Han. Phyc. austr. tab. 220). Uti den mognande fruk- 

 ten ser man hos några de den sammansättande nucleoli närmade intill hvarandra, så att de endast 

 åtskiljas af memliranerne till de moderceller, inom hvilka gemmidierne bildats (Ahnfeltia, Gymno- 

 gongrus (Tab. XII. fig. 10, 12), Pliyllophora); hos andra äro de tydligare åtskiljde af sterila trådar, 

 hvilka starkare utvecklade hos några (Gigartina och dess närmaste: Tab. XI. fig. 6. Tab. XII. fig. 

 2 — 4) utgöra likasom den grundväfnad, som synes uppbära nucleoli; hos andra (Callophyllis : Tab. 

 XIV. fig. 2, och dess närmaste) mera förekomma som delar af ett mellan nucleoli inskjutet lager. 

 Inom nucleoli äro de mogna gemmidierne, färre och större hos några, mindre och talrikare hos andra, 

 utan synbar ordning sammanbäddade; de hafva öfverallt en rundad, eller genom trycket mot hvar- 

 andra nåo-ot kantig form. 



Den olika structur af nucleus, som sålunda förekommer, står väl i något samband med struc- 

 turen af det inre lager, som ombildas till frukt. Hos Gymnogongrus utgöres detta af rundadt-kantiga 

 mera parenchymatiska celler, som omedelbart gränsa intill hvarandra (Tab. XII. fig. 9, 11). Sanno- 

 likt föregås fruktbildningen här af en cellbildnino-sprocess, hvarigenom dessa celler torde blifva tal- 

 rikare, utan att synnerligen förändras i öfrigt. De inre af dessa torde öfvergå till moderceller för 

 gemmidierne, och hvarje modercell blifver till en nucleolus med talrika sammanbäddade gemmidier, 

 afskiljda från de tillgränsande genom modercellernes persisterande membraner (Tab. XII. fig. 10, 12). 

 Uti yngre tillstånd äro de fertila cellerne mera fyllde af ett jemnare, för jod i gult stötande endo- 

 chrom (1. o. fig. 10 a, fig. 12), hvarigenom nucleus vid ett genomsnitt temligen skarpt skiljes från 

 den omgifvande sterila väfnaden: men på utkanterne ser man en och annan cell, som bildar en öfver- 

 gång emellan båda, och man får sålunda lätt föreställningen att nucleus förstoras utåt genom allt flera 



