KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 15. N:0 6. 117 



darne, några med de korta och på tvären vidgade lederne regelbundet radade, andra der lederne 

 voro på väg att skjutas ur sitt radade läge. I sitt yngsta tillstånd såg jag en af dessa trådar (fig. 

 9 «) tydligen motsvara en steril tråds tvilling-gren; på andra ställen (fig. 10) syntes 2:ne ombiklade 

 trådar utgå ifrån samma cell; der trådarne voro mera utbildade (fig. 9 b) syntes de utgå ifrån några 

 med anastomoserande spetsar försedde placentar- celler, hvilka sammanbundos med de longitudinelt 

 utlöpande trådarnes leder, som syntes hafva ett starkare utbildadt och fastare endochrom. Dessa 

 basal-celler syntes sålunda utgöra en begynnande placentar- bildning, men som hos Pikea icke torde 

 få någon vidare utveckling. 



Hos Nizoplil(ea (= Dasyplileea tasmanica Harv. PJiyc. austr. tab. CXV) förekommer jemväl 

 inom den gelatinösa, något utsvällda bålen en axil stamträd, ifrån hvilken de grenar utgå, hvilka 

 utgöra eller ombildas till de yttre lagren i bålen. Harvey afbildar frukterne såsom förekommande 

 ofta 2:ne midtför hvarandra i mindre, föga ombildade grenar och bestående af gröfre, förgrenade 

 perlbandslika trådar, hvilka uppgifvas utgå ifrån en placenta, som omgifver den föga förändrade axila 

 stamtråden. Uti den Harveyska, i väsendtligare delar riktiga, analysen förefinnes väl knapt något 

 som kunde antyda en öfverensstämmelse med de här förut beskrifna fruktbildningarne. 



Uti den mognande nucleus (Tab. XVII. fig. 13) såg jag en starkt utbildad, mer eller mindre 

 i olika lober utskjutande placenta, hvilken utan tvifvel utgöres af en sidogren till den axila tråd- 

 stammen, som man icke sällan på ett tvärsnitt återfinner emellan frukterne; på ett längdsnitt kan 

 man få se placentan såsom ett förlängdt och klubblikt mot ändan förtjockadt parti. Den utgöres af 

 en oorganiserad grågul massa, hvilken här, som ofta annars hos Florideerne, sannolikt uppkommer 

 af olika cellers (eller stam-leders) genom tupfelgångarne sammanflytande endochrom-partier. Den 

 utlöjDer åt alla sidor i spetsar, som uppbära ett mycket stort antal knippen af gemmidiitrådar, hvilka 

 såsom yngre äro enklare, upptill och sednare blifva starkare förgrenade, med mera divergerande 

 grenar och vissa spetsar skjutande ut för sig, längre än de andra. De hafva mindre än hos de andra 

 slägtena utseendet af en favella-lik frukt, så vida icke, såsom jag stundom trott mig se, den omgif- 

 vande gelatinan syntes vara borta, emedan den hastigare upplösts i det omgifvande vattnet. 



Sökande efter yngre tillstånd af frukten, fann jag i en med frukter försedd grens öfre, ännu 

 till utseendet sterila, del några af dessa trådar, som jas; antagit uto-öra nucleus-bildninoen föregående 



O J O O O DO 



stadier hos Dumontiaceerne. De hade (Tab. XVII. fig. 1 1 a vid p) en omisskännelig öfverens- 

 stämmelse med dem som förekomma hos de redan omnämnda släktena. Vid något starkare försto- 

 ring (fig. 116) såg jag emellan lederne korta utsprång, sannolikt antydande en blifvande samman- 

 smältning af olika endochromer genom vidgade tupfelrör. Uti andra trådar (Tab. XVII. fig. 12), 

 som torde utgöra ett sednare stadium, voro lederne mera närmade hvarandra, om icke förenade, ut- 

 svällda och mera ojemna; ledernes yttre membran syntes vara borta. Ifrån ett par af lederne såg 

 jag grupper af mindre celler likasom skjutna fram. Antagligen voro sådane trådar på väg att öfvergå 

 till en placenta-bildning, derifrån de utskjutande cellgrupperne torde utgöra första anlaget till de 

 egentliga gemmidii-trådarne. I stället för att hos Pikea endast ett par, föga ombildade celler syntes 

 antyda en placenta-bildning, så förefinnes hos Nisoplilcea en starkt utbildad placenta-stam. Och i 

 stället för att hos Gryptosiplwnia och Dumontia de bågformigt böjda trådarnes leder mera omedel- 

 barligen syntes öfvergå till delar af nucleus, så synas de hos Nizophlaa blifva endast moderceller, 

 eller de härdar, derifrån gemmidii-bildningen utgår. Är denna uppfattning riktig, så motsvara väl 

 äfven de andra Dumontiaceernes egendomliga kortledade trådar närmast placentariska bildningar, 

 men hvilka hos Dumontiaceerne få, hos olika slägten, en olika stark utveckling. 



Hos Farlowia och Sarcophijllis (= Iriäcea eclulis Grev. Plujc. Br. tab. XVII) är den sterila 

 fröns sammansatt af relativt tjocka, förgrenade och ledade trådar, som korsa hvarandra i olika rikt- 

 ningar. De inre trådarne hafva cylindriska leder, af en längd som ofta många gånger öfverstiger 

 deras tvärdiameter. Alla dessa trådar förekomma i den sterila bålen hvarandra temligen lika, och 

 ingenting synes der antyda olika slag af trådar. I den mån tiden för fruktbildningen närmar sig, 

 ser man inom vissa trådar enstaka, eller flera hvarandra följande, af deras långsträckta led fyllas af 

 ett mera kornigt innehåll, som tyckes hopa sig i mindre klumpar, på korta afstånd ifrån hvarandra 



