120 J. G. AGARDH, FLORIDEEKKES MORPHOLOGI. 



Enligt min uppfattning finnes hos Dudresnaja 2:ne olika systemer af tråcllika bildningar; det ena, 

 som bildas i samband med den uppåt alltjemt tillvexande delen, består af förgrenade och tydligt le- 

 dade trådar, inom hvilkas leder man urskiljer ett tydligt endochrom. Af dessa bestå nästan ute- 

 slutande alla yngre stam- och gren-spetsar. Jemte dessa har jag i något äldre delar trott mig 

 finna andra trådar, som hafva synts mig utgå ifrån verticillernes grenar, fortlöpande nedåt, och blifva 

 allt starkare utvecklade i äldre stamdelar. Dessa trådar hafva synts mig i allmänhet ytterligt fina, 

 oftast oarticulerade och med ett icke alltid tydligt innehåll; stundom är detta något ojemnt, stundom 

 afbrutet och då gifvande utseende åt tråden att vara ledad. Uti yngre delar af vexten, der verti- 

 cillerne följa regelbundnare och tätare på hvarandra, har jag stundom trott mig kunna följa en sådan 

 tråd, eller åtminstone en mycket liknande, ifrån ett knippe inom den ena verticillen till ett knippe 

 inom den andra, och de hafva då en icke ringa likhet med de "tubes connecteurs", som af nämnde 

 författare beskrifvas såsom tillhörande trichophor-adparaten hos Dudresnaja. Deremot har det icke 

 lyckats mig få se någon sådan tråd utlöpa såsom trichogyne ifrån spetsen af något procarpium; 

 dessa procarpier hafva förekommit mig så tydligt vara ombildningar af de verticillerade knippenas 

 ledade trådar, att derom knappast kan vara något tvifvel. De afslutas också derföre af en sådan 

 tråds flere eller färre cylindriska och långsträckta leder; dessa leder kunna visserligen stundom vara 

 rätt långa, men de hafva synts mig tillräckligt tydliga såsom sådane. Då således dessa, yngre frukter 

 ofta afslutande, spetsar äro ledade, så kunna de icke vara desamma som den oarticulerade tricho- 

 gynen. På unga exemplar med väl utbildade frukter har jag på vextens yngsta grenar förgäfves 

 sökt trichogyner på de ofta i alla stadier af utveckling befintliga så kallade procarpierne. Det är 

 på något äldre delar som de oarticulerade trådarne hafva synts mig börja förekomma, och de blifva 

 allt starkare utvecklade i den nedre delen af stammen, der fruktbildningen åtminstone icke vanligen 

 förekommer. För så vidt jag icke förvexlar 2:ne olika slag af trådar — det nedåt vexande systemets 

 trådar med andra som tillhöra trichophor-adparaten — så har jag svårt att tillmäta dessa trådar den 

 vigtiga role vid befruktningen, som af nämnde författare tilldelats dem. 



Hos Areschougie<B (Tab. XVIII) har cystocarpiet i delarnes anordning en påfallande likhet 

 med Solieriece (Tab. XXXI), för så vidt som gemmidierne utbildas i trådar, som synas utgå ifrån 

 en stor central placenta, radierande nästan lika åt alla håll. Sjelfva gemmidii-trådarne hafva i yngre 

 frukter icke heller ett mycket afvikande utseende; snart delas de dock hos Areschougieerne i flera 

 leder, då de synas mera öfverensstämma med Sphasrocoecoideernes. Men äfven detta utseende an- 

 tyder hos Areschougiecs endast ett öfvergående utvecklingsstadium. De öfre lederne svälla allt mera 

 ut och delas på olika sätt i flera gemmidier (Tab. XVIII. fig. 7); och ju mera delningen fortgår 

 bilda de i olika leder uppkomna gemmidierne en favella-lik nucleus, deri gemmidierne med mindre 

 sträng ordning synas sammanbäddade inom en genomskinlig gelatina. Hos olika slägten äro dessa 

 olika utseenden kanske mer och mindre framträdande; jag skall här taga frukten hos Areschougia 

 såsom typ och i första hand söka redogöra för den. 



Hos Areschougia ligulata (Tab. XVIII. fig. 4) synes nucleus anläggas inom sjelfva bålen och 

 icke sällan synas flera fruktanlag förekomma jemte hvarandra. Men öfver den fertila delen sväller 

 bålen nästan ut till ett hemispheriskt pericarpium, som genombrytes i toppen af ett tydligt carposto- 

 mium. Komma flera frukter till utbildning jemte hvarandra, ser man ofta pericarpierne svälla ut 

 h vardera på sin paginalsida, och hvart och ett med sitt carpostomium. Utikring nucleus ser man 

 stundom — endast på vissa exemplar enligt Harvey — ett särskildt lager (stratum circumnucleare), som 

 än fullständigt på alla sidor omsluter den, än endast förekommer delvis omgifvande nucleus, än alldeles 

 saknas. Jag har antagit att detta beror på olika utvecklingsstadier. Uti yngre tillstånd synes det om- 

 nämnda lagret utgöras af ledade trådar (Tab. XVIII. fig. 5), som i början glesare, snart tätare, bilda 

 ett nucleus omgifvande lager af concentriskt utlöpande, i olika riktningar hvarandra korsande, trådar; 

 närmare carpostomiet synas trådarne afslutas i något inåt riktade trubbiga blindändar, som begränsa 

 carpostomiets inre kanal. I den mån trådarne blifva tätare, ser man mellan dem utbildade kortare 

 celler (Tab. XVIII. fig. 6), hvilkas endochrom, vanligen af en intensivt röd färg, förekommer mycket 

 ofta deladt i 4 delar (Harv. Phyc. anstr. tab. 13. fig. 6), stundom förvillande lika andra Florideers 



