122 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MORPHOLOG1. 



stjelken uppåt fortsatta inre delen af frukten äro trådarne ofta något tätare, bildande här likasom en 

 axil stam af trådar. Uti denna axila och nedre del af frukten sammanbindas de tätare trådarne ge- 

 nom anastomoser (1. c. fig. 12 nedtill); uppåt mera divergerande och glesare, lemna de öppna mellan- 

 rum, som upptagas af de fertila trådknippenas nucleoli. Nucleus visar sig således tydligen samman- 

 satt af flera, genom sterila trådar mer och mindre åtskiljda nucleoli. Ar nucleus ännu mindre ut- 

 vecklad, så förekomma nucleoli såsom särskilda knippen af kortare trådar, hvars kortare och mera 

 utsvällda leder, ställda öfver hvarandra i enkla eller o-renade rader, blifva till tnoderceller för gem- 

 midierne; i det dessa moderceller väl än förblifva odelade, än delas med i olika riktningar utskju- 

 tande delar, bilda de klumpar af mera oordnade gemmidier. Har man träffat en frukt i lämpligt 

 stadium, kan man få se några lober med mognande gemmidier, under det andra — och oftast de 

 nedre vid sidan af de mera utbildade — utgöras af ännu föga ombildacle trådknippen. Uti alla dessa 

 förhållanden synes alltså Spyridia visa en stor öfverensstämmelse med andra grupper af Nemato- 

 spermeerne. 



Lyckas man få ett godt snitt af en mycket ung, ännu icke i lober delad frukt (Tab. XVI. 

 fig. 14), så igenkänner man redan här uppränningen till den mognande fruktens structur. De ste- 

 rila trådarne synas talrikare genomkorsa hela det inre, och gemmidiernes moderceller förekomma 

 blott i ett färre antal. Utikring de långledade trådarnes knän såg jag (Tab. XVI. fig. 15 a) run- 

 dade eller på tvären förlängda hopgyttringar af små blåslika ofärgade celler, h vilka syntes (vid till- 

 sats af jod) bestå af en yttre membran och ett derifrån skiljbart inre rum (1. c. vid b). Sannolikt 

 äro dessa transitoriska bildningar, kanske motsvarande de corticala celler krins; genicula, som före- 



o # f Do 7 



komma på de sterila ramuli. Afven de mycket unga gemmidiernes yta syntes mig nägot ojemn. 

 Hela frukten förekom likasom fylld af en tunnare gelatina. Den yttre pericarpii-membranen, sedd 

 utifrån, syntes i detta stadium bestå af flera skiljda, nedifrån utgående, uppåt radierande och öfver 

 den tillrundande ytan sig utbredande knippen af pinnat förgrenade trådar (Tab. XVI. fig. 17), så- 

 lunda i någon mån erindrande om pericarpii-membranens bildning hos Polysiphonia. Ehuru syn- 

 barligen löst sammanfogade sins emellan, synas de likväl ordnade till det plan, som skall bilda pe- 

 ricarpiets svällda yttervägg. I den mån pericarpiet blir äldre, torde väl nya leder och grenar skjuta 

 ut, och de pinnerade trådarnes knippen närma sig hvarandra (Tab. XVI. fig. 15 c); och i stället 

 för att synas likasom upphängda i den unga fruktens gelatina, torde de väl småningom förenas till 

 den något fastare cellvägg, som utgör det äldre pericarpiet. 



Uti det yngsta stadium jag sett den nyanlagda frukten, förekom den såsom en microscopisk 

 lateral gren (Tab. XVI. fig. 16), sammansatt af talrika, likasom polysiphoniska leder, och redan bä- 

 rande anlag till talrika sidogrenar, sammansatta på samma sätt, samtlige sammanhållne och inbäd- 

 dade i gelatina till en liten oval, i uppåt riktade små grenspetsar utskjutande massa. Nogare 

 betraktade syntes de utskjutande spetsarne afslutas af en enda, något längre terminal-cell, genom 

 hvars förlängning och delning de nedre lederne synas bildas. Uti det inre såg jag redan i detta 

 tillstånd några få större och mörkare celler, måhända de första anlagen till moderceller för nucleoli. 

 Vid tillsats af jod såg jag samtliga cellerne i den lilla gelatinösa massan antaga en blek, nästan 

 guld-gul färg, hvarigenom cellernes form och sammanhang blef tydligare. Någon trichophorlik för- 

 längning såg jag icke. Huru cellerne inom det sålunda bildade fruktanlaget sednare ordna sig för 

 att bilda såväl de inre trådknippen, hvilka blifva till nucleus, som dessas jemväl till yttre knippen 

 förenade toppled, hvilka sammansmälta till pericarpiet, derom kan man väl tänka sig vissa möjlig- 

 heter, hvilka jag dock icke kan stödja med några observationer, som närmare visa öfvergångarne. 

 Att de små gelatinösa kropparne skulle utgöra antheridier, hvilket af deras utseende väl kunde synas 

 sannolikt, har jag icke vågat antaga, då jag påträffat dem på öfre grenar af samma exemplar, som 

 på något äldre grenar bära cystocarpier. 



Hos Rhodymeniacece, Nematospermeernes största och högst utbildade grupp, kan cystocarpiet 

 hos olika slägten än förekomma såsom en särskild yttre del, än (hos Gloiosaccion) vara nästan ned- 

 sänkt inom bålen. Hos flertalet förefinnes pericarpiet under vanligare form, såsom en hemispherisk 

 eller nästan spherisk upphöjning öfver ytan, men hos en afdelning af familjen (ffliizopliyllece) utgöres 



