124 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MORPHOLOGI. 



diera utåt (Tab. XXII. fig. 5), och hvilka glesare stälda och mindre fast saminanhållne af den ge- 

 latina, i hvilken de ligga inbäddade, torde nästan öfverallt kunna lemna utgång för gemmidierne; 

 än äro pericarpiets flesta inre celler sträckte i riktningen af tangenten och bilda kring nucleus con- 

 centriskt utlöpande rader, men i detta fall ser man vanligen något ställe af pericarpii-väggen bestå 

 af celler, som alla äro ordnade i riktning af radien och glesare stälda (Harv. Phyc. austr. tab. 216) > 

 och detta ställe torde här fungera som carpostomium. Dess plats synes icke heller så bestämd att 

 det förekommer midt emot det ställe, derifrån placentan synes utgå. Sjelfva nucleus består tydligare 

 än hos Rhodymenieeas af skiljda lober, enär dessa åtskiljas af sterila trådar, som från de centrala 

 placentariska stammarne utlöpa i pericarpiet (Tab. XXII. fig. 4 — 6). Utvecklingen af nucleus synes 

 hufvudsakligen öfverensstämma med Rhodymenieernes. Uti det mycket unga fruktanlaget (Tab. 

 XXII. fig. 7) såg jag det inre af frukten upptagas af en glesare väfnad af mycket små rundade 

 celler, sins emellan sammanbundne genom utdragne spetsar. Vissa af dessa voro något större och 

 fyllda af ett endochrom af i grått eller gult skiftande färg. Ifrån dessa syntes åt alla fruktens sidor 

 radierande utgå modercellerne till de fertila loberne. Uti ett något sednare stadium hafva dessa 

 olika slag af elementer ytterligare differentierat sig (Tab. XXII. fig. 4). De placentariska stam- 

 marne synas, vid ett längdsnitt genom frukten, utgå ifrån det ställe, der frukten utgår ifrån moder- 

 vextens kant; och af deras grenar ombildas några till mera radade gemmidii-trådar, andra till de 

 sterila trådar, som åtskilja loberne (Tab. XXII. fig. 4 — 6). I den mån gemmidii-trådarnes leder 

 mera delas, antaga gemmidierne inom den småningom ymnigare gelatinan det oordnade utseende och 

 en genom trycket mot hvarandra uppkommen mera kantig form, som de vanligen hafva i den ut- 

 bildade nucleus (1. c. fig. 6). 



Hos RhisophyllecB — Rhodymeniaceernes tredje afdelning — synes frukten mera afvikande. Den 

 utgör nemligen till form och dimensioner mera obestämda, oftast relativt stora, utsvällningar på sidan 

 af grenarne (Tab. XXI. fig. 6). Dessa utsvälda partier synas ofta uppstå tätt intill hvarandra, så 

 att, i den mån de tillvexa och utbreda sig, flera smälta samman och bilda sålunda relativt stora 

 yttre frukter, som på torkade exemplar förekomma såsom yttre vårtor af olika storlek, ofta i stort 

 antal beklädande grenarne. Äro dessa frukter mera utbildade, så innehålla och öfverklädas de af 

 ett ymnigt slem och förekomma då såsom nematheciösa utvexter; vid torkning sammankrympa de 

 betydligt och deras structur förblifver svår att förstå, om icke utbildade och väl preparerade exem- 

 plar föreligga. Också torde förut lemnade analyser af hithörande vexter lemna ringa upplysning om 

 fruktens verkliga structur. 



Ett lyckadt genomsnitt af Ochtoäes, på det ställe der den laterala frukten utskjuter, visar 

 (Tab. XXI. fig. 7) åt ena sidan en mindre steril del, med den structur som motsvarar den yngre 

 stammens (1. c. fig. 3), och åt andra sidan en vida större, som är ombildad till frukt. På gränsen 

 emellan båda ser man genomsnittet af den axila tråd, derifrån de grenar utgå, som bilda de yttre 

 lagren i en yngre del af fröns. Sjelfva nucleus är sammansatt af relativt stora nucleoli, hvilka åt- 

 skiljas af färre eller talrikare och till tätare knippen förenade, sterila trådar; ofvanom eller på ut- 

 sidan af nucleoli böja sig de sterila trådarnes grenar mot hvarandra, och bilda, här starkare för- 

 grenade, pericarpiets öfver de fertila nucleoli hvälfda tak. Hvarje nucleolus (Tab. XXI. fig. 7 och 9) 

 har en aflång eller något omvändt äggrund form, och uppbäres tydligen af de till nucleus ombildade 

 trådarnes nedre sterila led, hvilka svälla något mera ut och innehålla ett endochrom af i grått eller 

 gult stötande färg; vid starkare förstoring har jag sett de olika ledernes endochrom sammanbundne 

 genom tupfelrör. Den öfre delen af en nucleolus består af ett mycket stort antal rundade gemmi- 

 dier, hvilka oftast utan synbar ordning synas hopade inom ett gelatinöst hylle. Hos Desmia (Tab. 

 XXI. fig. 10) har jag sett en något yngre nucleolus sjelf sammansatt af öfver hvarandra stälda min- 

 dre grupper af gemmidier, sannolikt utgörande producter af olika moderceller (olika led eller knip- 

 pen i de gemmidiibildande trådarne). 



Gör man ett genomsnitt af en mycket ung frukt af Ochtoäes, visar sig denna bestå af ett 

 knippe utåt radierande nästan jemnhöga sterila trådar, hvilka synas vara yttre förlängningar af de 

 inre trådar, som bilda de yttre lagren i den yngre bålen. Frukten utgör sålunda likasom en utvext 



