126 J. G. AGARDH, FLORIDEEENES MOEPHOLOGI. 



diska bildningar af en massa af gelatina, tillräcklig för verksamheten af den mekanik, som synes af- 

 ses med det nucleus omgifvande nätet. 



Sjelfva nucleus är utvändigt tillrundad och sammanhålles hos några likasom af ett segare slem, 

 hos andra (Chylocladia) af ett (efter torkning) mycket lätt diffluerande. Vid ett tunnt genomsnitt af 

 frukten (Tab. XIX. fig. 7 b och fig. 8) urskiljer man, likasom hos Khodymenieerne, inre trådar eller 

 likasom placentariska stammar med längre leder, utgående ifrån bottnen och det inre emot de yttre 

 delarne, och med sina grenar uppbärande olika grupper af gemmidier. Dessa grupper äro väl icke 

 alltid tydligare begränsade, men man torde dock oftast kunna urskilja några; de äro till formen om- 

 vändt äggrunda, och hvardera omslutande en mängd rundadt-aflånga gemmidier, sammanhållne lika- 

 som af en särskild del af gelatinan, och hvardera uppburen af sin placentariska stamgren. Icke 

 sällan (Tab. XIX. fig. 8) hafva de olika loberne i nucleus gemmidierne stälda och likasom grup- 

 perade i olika riktningar, antydande olika lägen i förhållande till de placentariska stammarne; stun- 

 dom äro de större i vissa lober, mindre och tydligen yngre i andra (Tab. XIX. fig. 7 b). Här som 

 hos Ehodymeniaceerne tyckes sålunda nucleus bestå af delar af olika ålder, sammanbundue af en 

 gemensam gelatina; vanligen torde äfven hos Champieerne de yngste vara utbildade ifrån de ne- 

 dersta placenta-grenarne. Stundom har jag sett en till utseendet sammanhängande nucleus, vid en 

 lätt tryckning af täckglaset, skilja sig temligen tvärt i en öfre och en nedre del; den öfre utan tvifvel 

 utgörande en äldre kulle af gemmidier, som ännu icke afbördats. 



Ett längdsnitt af en yngre frukt af Fauchea coronata (CaUophyUis coronata Harv. Phyc. austr. 

 tab. 97) visar (Tab. XIX. fig. 5) det inre af cystocarpiet utfyldt af mycket fina trådar, hvilka synas 

 utgå ifrån cystocarpiets likasom i midten något urholkade bottenlager, radierande uppåt och utåt. 

 Vid tillräcklig förstoring ser man trådarne vara ledade och lederne genom anastomoser förenade med 

 leder i närgränsande trådar. Dessa trådar torde bilda uppränningen till den nätlika väfnad, som 

 sednare omgifver nucleus med större maskor. Ibland den unga fruktens mycket fina trådar ser man 

 några mera centrala, hvilkas leder äro större, tydligare anastomoserande och fylda med ett endo- 

 chrom af grå-gul färg, och hvilka sålunda lätt skiljas från de andra (yttre) trådarne. Dessa större 

 celler torde utgöra modercellerne för nucleus. De förenas ännu endast, genom utdragne anastomo- 

 serande spetsar. I det endochromet inom dessa celler allt mera torde tilltaga och vidgas, kan det 

 måhända antagas att flera af de anastomoserande cellernes endochrom-partier sammanflyta och bilda 

 sålunda de placentariska stammar, som i den mognande nucleus uppbära de yttre lober, inom hvilka 

 gemmidierne uppkomma genom fortgående celldelning (jfr. särskilda lober i fig. 7 b). Stundom kan 

 man ännu i den mera utvecklade nucleus, — i de ojemnt vidgade och sammandragne stammarne — 

 väl se en antydan om deras bildningssätt (jfr t. ex. hos Ghampia Kiitz. Phyc. tab. 54. fig. 10). 



10 — 11. Under benämningen Hormospiermece (Tab. XXIII — XXVII) har jag sammanfört 

 grupperne Sphcerococcoidece och Delesseriece, såsom characteriserade genom samma modification af 

 cystocarpiet; nucleus är nemligen hos dem utbildad till ett knippe af sins emellan fria, ledade och 

 ofta förgrenade trådar, inom hvilkas flera eller färre led de ovala eller rundade gemmidierne ligga i 

 en enkel rad ordnade öfver hvarandra, de öfversta något större och först mognande, de nedre följande 

 i ordning efter. Genom vissa andra characterer (i placentans bildning, i s])ha3rosporfrukten m. m.) 

 skiljas de sålunda sammanförde grupperne från hvarandra. 



Hos Sphferococcoiderne utbildas cystocarpiet till ett yttre organ, som hos flertalet icke synes 

 intaga någon på bålen bestämd plats, men hos andra förekommer likasom på bestämda ställen — 

 hos Tylotus på de näst yttersta flikarnes ena pagina, hos Heringia nedom spetsen af toppgrenarne, 

 hos Sphcerococcus utskjutande från mindre laterala grenar, hvilkas sterila åt sidan skjutna spets ofta 

 qvarsitter; hos Phacelocarpus (Tab. 23. fig. 2) såsom en fullständigare ombildning af vissa små- 

 grenar. Vanligen utgöras frukterne af hemispheriska upphöjningar öfver ytan, än derpå nedlöpande 

 med en bredare bas; än, vid basen mera sammandragne, förekomma de såsom mera sjelfständiga 

 organer (Stenocladia). På den hemispheriska fruktens öfversta del utskjuter stundom en nästan vårt- 

 lik upphöjning, i hvilken carpostomiet då utmynnar. Sällan har jag sett (hos Tylotus) runda fläckar. 



