128 J. G. AGARDH, FLOEIDEFRNES MORPHOLOGI. 



Gemmidii-trådarne utgå nemligen på hela insidan af cryptan likasom emot dess inre, förenade i 

 knippen, de nedre mera uppstigande, de öfre mera bågformigt inåtböjde i den yngre cryptan; sednare 

 blifva de mera upprätta, och radiera nästan uppåt i den äldre. I den mån frukten blir äldre, torde 

 de mellan crypterne varande väggarnes celler öfvergå till celler i det subhyrneniala lagret, och cryp- 

 torne blifva således genom mindre fasta gränser sins emellan åtskiljde (Tab. XXIV. fig. 7 och 8 a). 

 I den ännu äldre frukten försvinna måhända gränserne emellau de olika cryptorne än mera; och det 

 kan måhända antagas att det subhymeniala lagret slutligen bekläder en nästan utjemnad placenta- 

 botten, derifrån gemmidii-trådarne utgå, radierande uppåt i ett enda sammanflytande lager — såsom 

 förhållandet visar sig hos många Gracilariers äldre frukter. Hos Gracilaria är den nästan spongiösa 

 väfnad, som hos Tylotus utgör det subhymeniala underlaget för gemmidii-trådarne, mindre starkt 

 framträdande, och jemnare öfverklädande den oftast starkt utbildade och mindre tydligt i lober ut- 

 skjutande placentan; men vid nogare efterseende finnas de äfven här; och jag har (1. c. fig. 4 b) af- 

 tecknat delar deraf ifrån olika ställen af placentan, minst utvecklade vid placentans nedre del, star- 

 kare utvecklade uppåt; men äfven på de olika ställena framvisande en viss ojemnhet, erindrande om 

 de fördjupningar och framstående lober, som mera utbildade förekomma hos andra former. 



Gemmidii-trådarne äro hos Gracilarieerne relativt korta och mera förgrenade; jag har trott 

 mig se dem uppstå genom delning inom moderceller (Tab. XXIV. fig. 4 m), derifrån de särskilda 

 dottercellerne sedan utskjuta till skiljda trådar. Inom hvarje trådgrens öfversta led, som ofta är föga 

 större än de närmast följande och oftast har en omvändt äggrund form, bildas ett enda gemmidium 

 (Tab. XXIV. fig. 4c vid g; fig. 8b). När gemmidiet utträngt ur det terminala ledet, torde ett nytt 

 led utskjuta till terminal-led; och samma utveckling successivt fortgå nedåt. 



Hos MelanthaliecB (Melanthalia, Curdiea m. fl.) förekommer jemväl en starkt utbildad placenta, 

 bildad af talrika och tätt packade rundadt kantiga celler, närmast motsvarande innerlagrets i den 

 sterila fröns, men mindre och kanske till form oregelbundnare. Gemmidii-trådarne, utgående ifrån 

 placentans convexa yta och radierande uppåt och utåt (Tab. XXIII. fig. 10) äro nedtill nästan cy- 

 lindriska och mycket tätt packade intill hvarandra; några förgreningar och anastomoser synas före- 

 finnas, men föga synliga; upptill divergera trådarne qvastlikt och vidgas kanske något; lederne få 

 en mera oval form. Trådarne, som under vissa perioder äro mycket långa (Tab. XXIII. fig. 11), 

 har jag stundom sett böjde emot pericarpiets innervägg, likasom saknade de utrymme; under andra 

 har jag sett utbildade gemmidier ligga hopade såsom ett bälte emellan de kortare gemmidii-trådarne 

 och pericarpiets innervägg. Uti den öfre delen af trådarne ser man de elliptiska eller tillrundade 

 gemmidierne ligga i en lång enkel rad, nedtill trängde det ena intill det andra, upptill glesare och 

 småningom antagande en mera oval form inom den stundom knapt urskiljbara yttre trådmembranen; 

 de terminala lederne synas blifva större, i den mån de mogna. Uti mycket yngre frukter har jag 

 sett nucleus omgifven af ett lager concentriskt radade celler (stratum circumnucleare), som synes 

 vara af transitorisk natur; måhända är det genom dettas upplösning, som den ofta skarpa gränsen 

 bildas emellan pericarpium och nucleus. I den äldre frukten har jag också stundom sett mellan 

 båda en slemmig massa, hvilken vid tillsats af jod antager en svagt blek-gul färg. Måhända är 

 denna slemmiga massa en upplösningsproduct efter den antydda transitoriska mellanväfnaden; likasom 

 hos några andra Florideer, der en sådan förekommer, har den kanske någon function vid de talrika 

 gemmidiernes utförande genom carpostomiet. 



Hos Phacelocarpus och Nissymenia förekommer ett cystocarpium, som i flera afseenden synes 

 afvika ifrån andra Florideers; jag har antagit att det närmast torde öfverensstämina med Melantha- 

 ieernes, med afseende på den slutliga structuren af nucleus. Hos Phacelocarpus utgöres fröns af 

 obegränsadt tillvexande stammar och grenar, som hos de flesta arterne kantas af 2:ne rader korta 

 tänder (pinna?) ; de båda radernes pinna? utvecklas regelbundet alternerande med hvarandra (Tab. 

 XXIII. fig. 2). Uti mellanrummet mellan 2:ne tänder framkommer något sednare anlaget till en ny 

 gren, som blir motsittande andra kantens pinna. Det är ett sådant anlag till en ny gren som tem- 

 ligen snart begynner ombildas till frukt; och frukten får på detta sätt sin bestämda plats. Stundom 

 qvarsitter en eller annan steril pinna på den till fruktstjelk öfvergående grenens nedre del. 



