142 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MORPHOLOGI. 



vidt man icke vågar antaga att de inom nucleus befintlige fertila rummen vore dylika celler, hvilka 

 under utvecklingen förändrats. 



Hos Endocladia utbildas nucleus inom en föga ombildad, blott mera utsvälld mindre gren, 

 som bär sin sterila spets ofvanom den fertila delen. Hos Hypnea sväller frukten ut på sidan, bil- 

 dande sålunda ett hemispheriskt eller nästan spheriskt pericarpium, som torde sakna carpostomium. 

 Hos några arter af Mychoäea sväller frukten ut på sidan af en rundad eller plattad bål; hos andra, 

 likasom hos Ectoclinium, ombildas en grenspets till ett terminalt cystocarpium; hos ingendera har jag 

 sett något carpostomium. Måhända är det endast hos PJiododactylis som ett utbildadt carpostomium 

 förekommer. 



Hos Solieriece äro o-emmidii-trådarne till form och o-emmidiernes utbildning; inom o-renarnes 

 toppled nära nog öfverensstämmande med Hypneaceernes; men i afseende på delarnes anordning i 

 öfrigt afviker cystocarpiet från de flesta andra Florideers. Placentan, i stället för att som vanligt 

 vara basal, med uppåt utgående gemmidii-trådar, är nemligen hos Solieriece snarare likasom upp- 

 hängd i midten af frukten (jfr Harv. Ner. Bor. amer. tab. XXIII. A och B fig. 4, tal). XXIV. fig. 

 3 och 4), och bärande gemmidii-trådar, som radiera utåt, nästan lika åt alla håll. Jemte gemmidii- 

 trådarne utgå ifrån placentan här och hvar sterila trådar, hvilka inifrån uppbära det utåt hvälfda 

 pericarpiet och dela dess inre hålighet i skiljda rum, som äro stälda likasom i en enda våning jemte 

 hvarandra. På detta sätt synes frukten sammansatt af ^mindre nucleoli, hvilkas knippen, hvardera 

 inom sitt rum, radiera inifrån utåt. Ett enda carpostomium utgör utförscanalen för den sammansatta 

 fruktens olika nucleoli; hos några (Caulacanthus) förekommer carpostomiet på sidan af den fertila 

 grenen (Tab. XXXI. fig. 8 vid es), hos andra i spetsen af pericarpiet (jfr Harv. Ner. Bor. Am. 

 tab. XXIV. fig. 2 — 5). Delarnes ställning i frukten har sålunda snarast någon likhet med hvad 

 som förekommer hos Areschougiece. 



Cystoiarpierne äro än nästan nedsänkta i bålen, eller endast höjande sig hemispheriskt öfver 

 ytan (jfr Harv. 1. c); hos Caulacanthus synes det vara en grenspets (Tab. XXXI. fig. 8) som ut- 

 sväller nästan lika åt alla håll; hos Eucheuma (Harv. Ner. Amer. tab. XXIV. fig. 2 — 3) synes det 

 vara en yngre gren, som ombildas likasom till en yttre frukt. Den sterila delens corticala lager 

 öfvergår i den fertila till yttre pericarpium. Innanför pericarpiet är hos de flesta den mognande nu- 

 cleus omgifven af ett särskildt lager (stratum circumnucleare) (Tab. XXXI. fig. 4), hvars tätare 

 stälda concentriska trådar sammanhålla de olika nucleoli till en enda frukt. Der detta lager närmar 

 sig carpostomiet förlängas trådarnes leder, och ändarne skjuta ut såsom korta, i carpostotuiets kanal 

 något inåt böjda trådar, bildande sålunda en ledande cellväf för gemmidiernes utförande ur frukten. 



Det inre af nucleus upptages af en placentarisk väfnad, som dels fortsattes af gemmidii-trå- 

 darnes utåt radierande knippen (Tab. XXXI. fig. 4), dels utlöper såsom sterila trådar, hvilka sam- 

 manbinda placentans inre med det hela nucleus omgifvande yttre lagret (stratum circumnucleare). 

 Hos Meristotheca bilda dessa sterila trådar tätare knippen, och ett tvärsnitt visar således här det 

 inre af nucleus tydligare deladt likasom i skiljda rum, hvardera med sitt eller sina knippen af utåt 

 radierande gemmidii-trådar. Hos andra (Harv. Ner. Bor. Am. tab. XXXIII A fig. 4 — 5) äro de 

 sterila trådarnes knippen reducerade till glesare eller ofta enkla trådar. Gemmidii-trådarne äro stun- 

 dom korta och klubblika hos Caulacanthus (Tab. XXXI. fig. 8 — 9); stundom förlängda och tydli- 

 gare förgrenade, med de nedre lederne cylindriska, de terminala betydligt utsvällda, hvardera inne- 

 hållande ett relativt stort, omvändt-äggrundt gemmidium (Tab. XXXI. fig. 7). Haevet har afbildat 

 gemmidii-trådarne hos JRh. Coulteri (Ner. Bor. Amer. tab. XXIII B fig. 5) såsom delade i flere 

 fertila led; huruvida detta förekommer i ett annat utvecklingsstadium, eller bör tydas på annat sätt, 

 vågar jag icke med någon bestämdhet afgöra. 



Vill man göra sig reda för fruktens bildning i öfrigt, så torde det vara nödigt att erindra sig 

 structuren af sjelfva bålen och helst af en yngre del deraf, enär frukten, här som annorstädes, väl 

 oftast utgör en ombildning af en sådan. 



Hos flera af Solierieernes slägten är bålen likasom utsvälld, men med den inre håligheten 

 mer eller mindre utfylld af ledade trådar, af hvilka de inre fortlöpa i delens längdriktning, de yttre 



