KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 15. NIO 6. 145 



frukt, att redan hos Greville slägtet upptogs såsom ensamt bildande Spongiocarpeemes familj. Nu- 

 clei utvecklas nemligeu inom egendomliga nematheciösa utvexter (spongiolee), som hafva i sitt mera 

 utbildade skick en ljusare färg och en från den fastare sterila grenen tydligen afvikande consistens 

 (jfr Tab. XXXII. fig. 4). Spongioia? förekomma mest på de öfre grenarne, nedanför spetsen, ofta 

 flera på samma gren och på samma sida; sannolikt genom en förökad cellutveckling på den fertila 

 sidan förekommer grenen ofta bågformigt böjd, med spongiola? på den convexa yttersidan. Till en 

 början med mera begränsad omkrets och föga upphöjda, svälla spongiolas allt mera ut i den mån de 

 blifva äldre, hvarvid flera ofta förenas, och få slutligen en diameter, som vida öfverstiger den sterila 

 grenens. Vid ett genomsnitt synas de bestå af tätt jemte hvarandra stälda utåt radierande trådar, 

 hvilka tyckas utgöra förlängningar af grenens cortical-lager. Följer man dessa trådar något nogare 

 emot deras utgångspunkt, torde man finna dem framkomma från ett mera centralt beläget ställe under 

 spongiolan, derifrån de likasom välla ut åt alla håll och sålunda småningom betäcka en större del 

 af grenens yta. Emellan dessa trådar ligga talrika nuclei inbäddade utan synbar ordning; än synas 

 dessa intaga likasom flera concentriska zoner, och nuclei i den ena zonen likasom alternerande med 

 den andras, än ärn de oregelbundnare spridda. Spongiolans radierande trådar, som böja sig bågfor- 

 migt kring den utsvällande nästan runda, eller i trådarnes riktning, svagt färlängda nucleus, sluta sig 

 ofvanför densamma åter tillhopa, iemnande som det synes mellan sig en af glesare trådar upptagen, 

 såsom carpostomium fungerande, utförsgång för gemmidierne. Sjelfva nucleus består af talrika, ifrån 

 ett inre centrum åt alla håll radierande klubbformiga eller omvändt koniska gemmidier. Hvarje gem- 

 midium omslutes af sitt särskilta hyalina periderma; men då i den mogna nucleus gemmidierne ligga 

 tryckte tätt intill hvarandra, få de utanför dem synliga periderma-ändarne nästan utseende af ett hela 

 nucleus omgifvande hyalint hylle (Harv. Phyc. Brit. tab. 95. fig. 3). Observerar man nucleus ut- 

 ifrån, synas peridermata vara något kantiga (genom trycket mot hvarandra); i yngre tillstånd har jag 

 sett gemmidierne glesare stälde, med mindre utsvällda ändar. Ett lyckadt genomsnitt af en mog- 

 nande nucleus (Tab. XXXII. fig. 5) visar att gemmidierne utgå ifrån en central placenta, bestående 

 af talrika mindre celler, som uppbäras af en något starkare stam (1. c. fig. 6), med hvilken de genom 

 utdragne spetsar synas sammanbundne; ifrån de mindre, äfven sins emellan anastomoserande placenta- 

 cellerne utgå korta, af få leder bestående trådar, i hvilkas starkt utvecklade terminal-led gemmidierne 

 utbildas. Sjelfva plaeenta-stammen utgöres stundom af en enda, stundom af några få trådar, hvilka, 

 om ock något snedt, i regel synas utgå ifrån bottnen af den hålighet, hvari nucleus är placerad. 

 Nedanom nucleus har jag stundom sett de sterila trådarne sammanhållne genom några anastomose- 

 rande grenar. 



Polyides tillhör den typ af Florideer, der ett knippe af longitudinelt utlöpande ledade trådar 

 bildar det axila lagret; derifrån utgående grenar, under form af verticala trådar, omgifva det förra 

 såsom ett yttre lager. De inre lederne af det yttre lagrets trådar svälla snart mera ut och fyllas 

 med ett grynigt innehåll, som blånar vid tillsats af jod. De yttre lederne i de verticala trådarne äro 

 mera cylindriska och innehålla ett färgadt endochrom, som gulnar för jod. Man urskiljer sålunda 

 lätt 3:ne olika lager i den sterila bålen. 



När spongiola? först börja utskjuta, förekomma de såsom små vårtlika utvexter på den äldre 

 grenen, hvilka till sitt yttre utseende mindre afvika ifrån den sterila ytan; i den mån spongiola? blifva 

 äldre, svälla de i alla riktningar mera ut, och få ett från den sterila ytan genom ljusare färg mera 

 afvikande utseende; de hafva i detta tillstånd mera form af nematheciösa putor, hvilka lätt nog kunde 

 antagas som främmande parasitiska bildningar på modergrenen. Såväl äldre som yngre spongiolaj 

 omsluta talrika nuclei i olika stadier af utveckling. Spongiolan är sålunda icke en den egentliga 

 frukten (nucleus) föregående utveckling; den är snarare att betrakta såsom den fruktbärande delen 

 af vexten, i hvilken talrika generationer af frukter successivt framkomma under den fruktbärande 

 delens egen successiva tillvext. 



De trådar, af hvilka spongiolan bestå, tyckas vid första påseendet utgöras af mera omedelbara 

 fortsättningar af det corticala lagrets trådar. Undersöker man något nogare yngre spongiola;, torde 



K. Vet. Akad. Handl. B. 15. N:o C. ^" 



