146 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MORPHOLOGI. 



det dock visa sig att så icke är förhållandet. Man ser då att det endast är på vissa ställen som 

 spongiolans trådar utgå ifrån modergrenen, här och hvar samlade såsom skiljda knippen, under det 

 att cortical-lagret mellan dessa knippen förekommer nästan oförändradt. De utskjutande knippena 

 (Tab. XXXII. fig. 8) framkomma från modergrenens inre, och utgöras i spongiolans inre, stammen 

 närmaste zon af enklare, långa och med talrika leder försedda trådar, men i den yttersta zonen för- 

 grenas de mera och bilda här hvar för sig knippen af korta tillspetsade grenar, med korta och perl- 

 bandslikt förenade leder, hvilka innehålla ett intensivare färgadt endochrom. Vid sjelfva öfvergången 

 från modergrenen till spongiolan. framkomma alltjemt nya trådar, som till en början korta tillspetsade 

 och perlbandslika, småningom utvexa till nya knippen af förlängda trådar (Tab. XXXII. fig. 7). Så 

 vidgas småningom de särskilda eruptiva knippenas utgångspunkter, flera och allt flera knippen smälta 

 småningom tillhopa, och i den mera utbildade spongiolan förekomma alla såsom ett enda samman- 

 flytande lager. Utgångspunkterne för detta eruptiva lagers trådar synas vara det intermediära lagrets 

 relativt stora och med riklig näring försedda celler. De korta, af 4 — 5 cylindriska eller aflånga led 

 bestående trådar, som i den sterila delen utgöra det corticala lagret, hafva successivt försvunnit eller 

 väl rättare ombildats under den starka cellutveckling, hvaraf spongiolan är en produkt; och man ser 

 i deras ställe inom bålen talrikare, men perlbandslika trådar med mycket kortare led, som dels ut- 

 göra de utanför densamma förlängda trådarnes nedre del, dels anlag till nya trådar, som i sin ord- 

 ning skola utskjuta. 



Att de särskilda eruptiva knippena tillvexa genom de (öfre) yttre perlbandslika och mera tapp- 

 formiga grenarnes fortgående utveckling torde väl knapt kunna betviflas; man ser deras öfre leder 

 anlägga nya grenar genom cellförgrening på vanligt sätt; i den mån det öfre förgrenade knippets 

 nedre stamceller förlängas, blifva de nedre grenarne småningom skiljda ifrån de tillvexande öfre, och 

 förekomma här och hvar bland spongiolans långa trådar såsom laterala grenar med ett intensivare 

 färgadt endochrom; dessa laterala grenar torde antingen i sin ordning förlängas till en ny steril tråd, 

 eller blifva de till anlag för en ny nucleus. Uti en yngre spongiola kan man påträffa ännu skiljda 

 smärre eruptiva knippen, som med sina öfre perlbandslika grenar bågformigt inböjda omsluta, nästan 

 såsom ett involucrum, en mera central nucleus (Tab. XXXII. fig. 8). En sådan disposition af frukt- 

 delarne erindrar om fruktbildningen hos en Nemastoma eller en Nemalion. Men då sjelfva nucleus 

 är hos dessa till fruktbildningen olika, så antyder den så att säga yttre anordningen väl endast en 

 analogi, ungefär som i annan riktning någon likhet i bildningen af spongiolan med fruktbildningen 

 hos OcModes knappast torde antyda något mera. Likasom cystocarp-frukten hos många andra Flo- 

 rideer ofta synes motsvara en adventivgren, hvars cortical-lager öfvergår till pericarpium och hvars 

 inre lager utbildas till nucleus, så kan man måhända hos OcModes och Polyides, lika väl som hos 

 Nemalion och Nemastoma, spåra mer och mindre motsvarande delar i alla dessa, ändock väsendtligen 

 olika, fruktbildningar. 



Uti yngre spongiolse finner man lätt nog nuclei i olika utvecklingsstadier. Yngre, som genom 

 sin storlek visa sig knappast vara halfvuxne, hafva dock redan den mogna nuclei form och utseende: 

 man finner sådane både der ett eruptivt knippe banar sig väg inifrån, och således i en spongiolans 

 inre zon, och i en yttre, mellan de perlbandslika öfre förgreningarnes knippen, der de unga nuclei 

 omgifvas likasom af ett involucrum af närmaste sterila grenar. Stundom har jag trott mig se dem i 

 äldre spongiola? utbildade ifrån en lateral gren. 



Uti ett än yngre stadium förekommer nucleus såsom en än mindre, men likasom mera oord- 

 nad agglomeration af rundade celler, hvilka, något större än de sterila, utmärka sig genom sitt inten- 

 sivt färgade endochrom (Tab. XXXII. fig. 8). De synas hafva någon inre fästpunkt, derifrån de 

 utbreda sig utåt i olika riktningar, under fortgående celldelning. Vid tillsats af jod har jag sett 

 dessa celler antaga en mörkare rödaktig färg, hvarigenom de sticka bjert af mot spongiolans sterila 

 sculnande trådar. Det första anlaget till nucleus har jag trott mig se i en här och hvar förekom- 

 mande begynnande ombildning af någon bland de perlbandslika trådarne. Man ser cellerne, i stället 

 för att vara ordnade i bestämda led, hafva grupperat sig i olika riktningar (jfr 1. c. fig. 8 i det öfre 

 knippet till höger). Måhända kan det antagas att ifrån dessa såsom moderceller framkomma — ge- 



