KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. EAND. 15. N:0 6. 161 



Pig. 17. Favella från ett äldre exemplar med fullt utvecklade frukter. Favellan synes här skjuta ut från 

 en något äldre grens nedre ledcell, som sjelf är moderled för en vidare utvecklad plumula. Sjelfva 

 den här afbildade favella-loben syntes uppbäras af några blekare plancentar-celler, kanske motsva- 

 rande några af den första generationen af de från det fertila ledet utskjutande modercellerne. 



Kg. 18. Callithainnion polysperinuin. 



a — d nedre fertila ledceller från exemplar med fullt utbildade faveller. a — b sjelfva de fertila led- 

 cellerne, oregelbundet delade, delarne sannolikt motsvarande de moderceller, som uppbära olika 

 delar af de utskjutande lobenie. c — d fertila grendelar med några vidsittande lober af en på läng- 

 den genomskuren, mera sammansatt favella. I den mån äldre lober afbörda sig sitt innehåll, synas 

 nya framskjuta från de äldres basala delar (plaeentar-celler). 



Pig. 19. Callithainnion gracillimum. 



Yngre grenspets från exemplar, som vid nedre och äldre grenar buro fullt utbildade faveller. Flera 

 af de öfversta pinnulas syntes ombildas till lober i favellan; i det allt flera sådana synas in- 

 dragas i fruktbildningen, torde den stora, hos denna art af talrika små lober sammansatta favellan 

 utbildas. Hos de ombildade pinnulas voro spetsarne ofta tvärt tillbakaböjde och de öfversta leden 

 förlängda till en tråd med tjockare och slemmig yttre membran, inom hvilken ledeme stundom 

 syntes försvunna och det trånga inre röret upptaget af ett mörkare, mer eller mindre samman- 

 flytande pigment. Dessa förlängda spetsar torde utgöra första anlaget till de långa, men något 

 gröfre trådar ("vattenrötter"), som ofta förekomma i närheten af favellan och stundom äfven synas 

 utgå ifrån dess inre. (Pringsheim har afbildat dylika trådar hos Spermotliamnion roseolum, stun- 

 dom utgående från sterila grenspetsar, stundom framkommande ifrån organer, som han ansåg ut- 

 göra cystoearpier). 



Fig. 20. Callithainnion crnciatum. 



Delar af favellan, i olika utvecklingsstadier. 



a. öfversta spetsen af en gren, från ett med mera utbildade faveller försedt exemplar, sådan den vi- 

 sade sig något utspärrad under täekglaset. Huruvida denna gren kan anses framställa favellan i 

 sin första anläggning, vågar jag icke afgöra. 



b — d. delar af en och samma utvecklade favella, som blifvit på längden genomskuren. 



b. den innersta och öfversta axila delen, uppburen af ett stamled, med de derifrån utgående (i den 

 sterila vexten verticillerade) pinnulas på väg att öfvergå till en, eller sannolikt flera skiljda lober. 

 Af modereellernes anordning synes man kunna urskilja åtminstone 3:ne synliga pinnuloe (under täck- 

 glaset syntes dessa mera sammanflyta; utan täckglas och vid svagare förstoring syntes pinnuke 

 tydligen åtskiljas, hvardera med sin svagt utskjutande spets). 



c. de yttersta och mognande loberne af den sammansatta favellan; hvardera af dessa uppbäres af ett 

 sterilt led, som väl motsvarar basal-ledet till den gren, som ombildats till fruktlob. 



d. en af de inre och något yngre loberne. Vid olika inställning sågos här de slemmiga modercells- 

 membranerne ännu omsluta de särskilda grupper bildande gemmidierne. 



Tab. II. CALLITHAMNIEiE. 

 Fig. 1 — 7. Croiiania graeilis. 



Fig. 1. Vexten i naturlig storlek. 



Fig. 2. Yngre del af en stam, jemte en gren, svagt förstorade. Vid knäna utgå verticiller af mindre 

 grenar (plumulas), hvilkas basal-celler ligga inbäddade (emellan det öfre och undre ledet) inom 

 stammens tjocka och något slemmiga membran. Ifrån nedersta ändan af dessa celler utgår en 

 finare rottråd, som tränger ned mellan den gelatinösa stam-membranens lameller. Till en början 

 består den af ett enda led; men tillvexande nedåt förlänges detta och delas genom ett transverselt 

 diaphragma i en öfre, icke vidare delad ledcell, och ett toppled, som åter delas och förlänges på 

 samma sätt. Ifrån de verticillerade knippenas basal-celler kunna nya rottrådar utskjuta, och då 

 derjemte öfre verticillers rottrådar tränga ned mellan de nedre vcrticillernes, så kommer den äldre 

 stammen småningom att omgifvas af ett hela stammen omklädande lager af rottrådar, derifrån i 

 sin ordning nya yttre grenar torde kunna utskjuta. 



Fig. 3. Ett af verticillernes knippen nogare afbildadt; den från basal-cellen utgående rottråden består här 

 af ett enda led. 



K. Vet. Akad. Handl. Bd. 15. N:o 0. 21 



