KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 15. N:0 6. 179 



Uti det inre synes en, eller stundom flera grupper af dylika anastomoserande celler, som äro 

 tydligen större och fyllda med ett rikare endoclirom, af en grå-gul färg — såsom ofta förekommer 

 i de yngre celler, deraf placentan och inre delar af nucleus bildas. Dessa celler torde utgöra an- 

 laget till nucleus (de placentariska stammar, som uppbära de olika loberne i den mognande frukten). 



Fig. 6. Motsvarande längdsnitt af det mera mogna oystocarpiet. Pericarpiet har skjutit ut de hornlika 

 utvexter, som likasom hos Horea förekomma på den mogna frukten; de synas hufvudsakligen 

 vara en utveckling af det eortieala lagret. Innanför pericarpii-väggen förekommer ett starkt ut- 

 bildadt lager af fina spindelväfslika till ett nät förenade trådar. Nedtill concentriskt omgifvande 

 nucleus synas dessa trådar upptill sammalidragne till en trängre hals, som utlöper mot carposto- 

 mii-mynningen. Sjelfva nucleus, till utseendet bestående af en tät massa af gemmidier, har af 

 snittet lenmats orörd, likasom carpostomiet och nuclei fäste icke blifvit synlige. 



Fig. 7. Delar af samma frukt. 



a. Fragment af det omgifvande nätet, starkare förstoradt. 



b. Tunnt genomsnitt af nucleus, som genomgått frukten i något sned riktning; de inre placenta- 

 stammarnes nedre delar synas radiera från en central punkt (nuclei nedersta del, som vid olika 

 inställning blef synlig. Af fruktens olika yttre gemmidii-bildande lober syntes några redan äldre 

 och omslutande mognande gemmidier; andra nedre (vid x) omslutande i delning ännu stadda 

 moderceller. 



c. Mogna gemmidier från de äldre loberne. 



Fig. 8. Fauckea repens. 



Motsvarande längdsnitt af en mogen nucleus. 



Fig. 9. Clianipia luinbricalis. 



Del af ett längdsnitt genom en med sphferosporer försedd gren (fig. copicrad ifrån Kutzings 

 Phyc. Gen. tab. 54. fig. 14) omfattande ett af de led, hvari bålen är delad. Man ser de båda, 

 af ett enda lager af parenchymatiska celler bestående, diaphragmerne i genomsnitt. Ifrån dessas 

 celler synas utgå fina trådar, som glest synas på längden genomlöpa den inre håligheten. Ledets 

 ytterväggar bestå dels af inre gröfre, i bålens längdriktning utlöpande trådar, dels af finare, ver- 

 ticalt utgående perlbandslika trådar (det eortieala lagret). Mellan dessa sednare ligga sphoero- 

 sporerne tätare inbäddade — några af dessa synas mera oregelbundet delade, möjligen här och 

 hvar sammansatta (?). 



Fig. 10 — 12. Champia Tasmanica. 



Fig. 10. Längdsnitt genom öfre delen af en gren. Uti de inre delarnes anordning torde den som före- 

 kommer i den utvuxna grenen (fig. 9) redan kunna spåras. Tillvexten torde tydligt nog ske i 

 grenens spets, i ett knippe uppåt tillvexande trådar; i det de mera centrala af dessa ombildas 

 och förlängas i grenens längdriktning, torde de yttre (af inre nytillkomna delar) trängas allt mera 

 åt sidorne, oeh öfvergå till det eortieala lagrets i en båge utlöpande trådar, tills de såsom än 

 äldre få en nästan vertieal riktning utåt. Afven diaphragmerne synas följa den allmänna riktnin- 

 gen och blifva snart till plana, tunna membraner, som afdela grenen likasom i öfver hvarandra 

 stälda leder. Vid de inre trådarne och i närheten af diaphragmerne synas här och hvar spridda 

 något större (adventiva) celler. 



Fig. 11. Några af de från en yngre gren hemtade elementerne framstälda särskilt. Vid a en af de inro, 

 uti grenens längdriktning utlöpande trådarne ; i sin nedre del vanligen utan grenar och här vi- 

 sande mycket förlängda led, förgrenas den upptill, grenarne bågformigt utlöpande, oeh bildande 

 särskilda knippen af cortical-lagret. Vid b ett af diaphragmerne i tvärsnitt, bestående af en enkel 

 rad tunnare celler, som i det de ännu icke synas fastare förenade lemna på ett par ställen öpp- 

 ningar, mellan hvilka de på längden utlöpande trådarne förekomma likasom genomvuxne. Vid c 

 synes ett diaphragma, som genom någon tillfällighet vid utvecklingen missbildats. I stället för 

 att de diaphragmat sammansättande cellerne annars utbreda sig mera på bredden, synas de här 

 hafva blifvit mera förlängda till trådar, skjutande ut i ziczac uppåt oeh nedåt med förlängda 

 spetsar; der dessa spetsar sammanstöta, förekomma talrika af de förut (under fig. 10) omtalade 

 något större, rundade adventiva cellerne, hvilka tydligen visa sig utgå, vid lederne af de trådar, 

 som här motsvara diaphragmats celler. Till höger synes ett af de eortieala knippena, till venster 

 en af de på längden genomlöpande inre trådarne; äfven vid denna synas ett par af de omnämnde 

 cellerne fastade med sin tydligt afsmalnade bas. Vid d några af diaphragmats celler, sådane de 

 visa sig i horizontel utbredning, då ett ungt diaphragma betraktas uppifrån. De visa sig bestå 

 af 2:ne olika slag, nemligen dels några sins emellan samiuanbundne medelst utdragna spetsar, 

 dels ifrån de förra likasom utskjutna mera omvändt äggrunda, fastade med en smalare bas, och 



