KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAK. BAND. 15. N:0 6. 183 



Tub. XXIII. SPH2EROCOCCOIDE.ZE (Phacelocarpece—Melanthaliets). 



Fig. 1 — 4. Pliacelocarpus apodus. 



Fig. 1. Gren af vexten i naturlig storlek. 



Fig. 2. Mindre gren, svagt förstorad. TSnderne eller lacinierne ("bladen") på den likasom vingkantade 

 rachis anläggas och framskjuta alternerande i grenspetsen. Midt emot ett blad framkommer något 

 sednare anlaget till en gren; i den yngsta grenspetsen, nedanför det tredje bladet, har jag sett an- 

 laget till en gren under form af en enda, utskjutande cell; det näst öfversta grenanlaget bestod 

 af 2:ne öfver hvarandra stälda celler. Men utvecklingen af de flesta grenanlagen afstadnar snart 

 och bladen kunna då synas, utan afbrott af grenar, alternerande följa på hvarandra. Sednare kan 

 utvecklingen återupptagas af ett grenanlag för att antingen utvexa till en större gren, eller om- 

 bildas till en frukt. På rikt fruktbärande exemplar kunna således talrika grenanlag hafva kommit 

 till utveckling. Frukternes plats midt emot ett blad är således en följd af grenanlagens ställning. 



Fig. 3. Del af ett längdsnitt från en yngre stam. I midten synas några af den axila stamtrådens leder; 

 de synas medelst en bred tiipfelgåug genom diaphragmat stå i förbindelse med hvarandra. Ifrån 

 ledernes öfre ända utgå knippen af förgrenade Callithamnii-lika trådar, hvilka bilda de yttre lagren 

 i den öfversta delen af stammen ; i den något äldre svälla de medlersta lederne af dessa trådar 

 mera ut och bilda mera rundade celler (de öfre och yttersta af de på figuren tecknade) och öfvergå 

 sednare, men snart, till det intermediära lager af stora och oordnade celler, som förekommer i alla 

 äldre delar (jemför fig. 4). De callithamnii-lika trådarnes yttersta förgreningar (hvilka på fig. 3 

 icke blifvit tecknade) utgöra det corticala lagrets knippen, som under utvecklingen icke synas 

 undergå någon formförändring. Jemte de från den axila trådens leder utgående, uppåt tillvexande 

 grenknippena, synas andra trådar framkomma vid deras fotled (likasom här och hvar från andra 

 leders nedre ända), hvilka genast taga en riktning nedåt och synas bestå af en något fastare och 

 tjockare yttermembran, med ett inre pigment som har utseende af att vara afdeladt i längre leder. 

 I äldre delar blifva dessa nedåt vexande trådar talrikare och bilda här det mägtiga lager af trådar, 

 som omgifver den axila cellraden. De motsvara utan tvifvel de "hyphalika" trådarne hos Steno- 

 cladia och Areschougia. 



Fig. 4. Längdsnitt, fördt så att det på längden genomskurit så väl fruktstjelken, som det uppåt (emot 

 endera paginalsidan) vända, nästan apothecii-lika och vidöppna cystocarpiet. De lager som bilda 

 pericarpiet (excipulum) äro tydligen fortsättningar af de lager, hvaraf den sterila delen (frukt- 

 stjelken) sammansättes och för hvilkas successiva utveckling (under fig. 3) förut redogjordes. Snittet 

 har fullständigt blottat den axila tråden och visar att hela nucleus utgår ifrån dennas öfversta, till 

 en mägtig placenta ombildade del. De relativt mycket långa och talrika gemmidii-bildande trå- 

 darne utgöra, som det synes, ett enda mägtigt knippe. I stället för den trånga kanal, som bildar 

 andra frukters carpostomium, synes den mognande frukten hos Pliacelocarpus vara vidöppen, och 

 de pericarpiets inre sidor beklädande fina trådarne böja sig (redan längre ned under nucleus) båg- 

 formigt inåt, likasom de carpostomiet begränsande trådarne i andra frukter med sina mera fria 

 spetsar bekläda äfven inre delar af carpostomii-väggen. 



Fig. 5. Pliacelocarpus alatus. 



Gemmidii-trådar i olika stadier af utveckling. Uti figuren till höger synas några af de cellrader, af 

 hvilka nucleus i yngre tillstånd (efter hvad jag antagit) är sammansatt. Hela det stora vigglika 

 knippet af de från placentan utgående trådarne utgöres nemligen här af tätt intill hvarandra stälda 

 cellrader, i hvilkas, nästan regelbundna zoner bildande leder ett tydligen begränsadt rundadt eller aflångt 

 endochrom förefinnes. De olika trådarnes midt för hvarandra stälda leder äro mera utvidgade och 

 utbildade i den öfversta zonen, och blifva inåt och nedåt mot basen af nucleus successivt mindre. 

 Utanför den öfversta zonen har jag stundom (hos Phac. Labillardieri) sett ett lager af fastare ge- 

 latina omsluta hela nucleus. Vid snitt med en slöare knif har jag sett endochromerne inom de 

 öfre zonerne utträngda ur sina celler. 



Uti figuren till venster synas några af de gemmidii-bildande trådarne ur en (som jag an- 

 tagit) nära mogen nucleus. Trådarne äro här betydligt längre och sammansättas af mycket tal- 

 rikare leder; de nedre lederne äro tunnare och cylindriska, de öfre tillrundade, och allt större i de 

 yttersta zonerne. I det endochromerne här svälla betydligt ut, synas de successivt öfvergå till ra- 

 dade gemmidier; och i den mån de öfversta ledernes membraner öfvergå till gelatina, torde de 

 mogna gemmidierne synas likasom inbäddade i denna, stundom bildande oordnade klumpar innan 

 de afsöndras från frukten. 



