184 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MORPH0L0GI. 



Fig. 6 — 7. Phacelocarpus apodus. 



Fig. 6. Längdsnitt af en sphserosporfrukt; fruktens yttre yta är något ojemn, likasom af obetydligt ut- 

 skjutande lober. Utgående ifrån fruktstjelken, synes ett knippe af inre trådar dels genomgå fruk- 

 ten på längden, dels utsända förgreningar till de olika loberne. 



Fig. 7. Fragment af samma snitt, något starkare förstoradt. Ett knippe af de inre trådarne utgår till 

 hvarje af de öfver ytan svagt höjda loberne; .knippets öfversta qvastlikt radierande corticala 

 trådar bilda de yttre svaga upphöjningarne på ytan. Knippets nedre laterala förgreningar böja 

 sig bågformigt åt sidorne, och deras spetsar ombildas till zonat delade sphferosporer. Uti knip- 

 penas nedre hufvudgrenar torde ledernes endochromer småningom sammanflyta och likasom ofta i 

 cystocavpiernes placenta bilda större oledade massor, utikring hvilka cellernes membraner slutligen 

 synas oblitererade. 



Fig. 8 — 9. Nizyinenia australis. 



Fig. 8. a. Verticalt genomsnitt af en mognande frukt. Det på ytan ojemna pericarpiet, som torde upp- 

 komma af ett ombildadt blads mot hvarandra inböjda kanter, visar (vid cs) ett slags carpostomium 

 mellan flera liksom mot hvarandra inböjda flikar. Från bottnen uppstiger en starkt utbildad pla- 

 centa, sannolikt uppkommen af någon eller några det inre lagrets trådar, inom hvilkas ombildade 

 och utsvällda leder endochromerne på vanligt sätt förenats till en sammanhängande massa, som 

 slutligen saknar yttre membran. Utikring nucleus förefinnes ett lager af mindre och rundade celler, 

 som syuas vara af transitorisk natur, och motsvara det stratum circumnucleare som ofvanför (Tab. 

 XVIII) blifvit beskrifvet hos ArescJiougia, och i hvars celler ofta ett starkt färgadt endochrom före- 

 finnes. Sjelfva nucleus utgöres af ett mägtigt knippe af utåt och uppåt radierande trådar, hvilka 

 i olika utvecklingsstadier förete nästan samma förändringar som hos Phacelocarpus. Uti yngre 

 tillstånd synas de ligga tätare pressade mot hvarandra och liksom ordnade i zoner. 

 b visar några af gemmidii-trådarne mera förlängda. De yttre rundadt kantiga cellerne tillhöra 

 stratum circumnucleare; några af dessa såg jag tydligare delade, andra som syntes på väg att 

 upplösas. 



Fig. 9. Fragment af det inre lagret ur ett mycket ungt blad i längdsnitt. Det inre lagret utgöres af le- 

 dade trådar, hvilka äro mera cylindriska och tätare i den axila delen, men blifva glesare och mera 

 anastomoserande medelst utdragna spetsar, der de närma sig det intermediära lagrets rundade och 

 oordnade celler. Från de anastomoserande och ledade trådarne synas här och livar utgå något 

 finare trådar, hvilka inom en relativt tjockare ytterraembran omsluta ett mycket trångt inre rör. 

 Dessa trådar synas motsvara de hyphalika trådarne hos Stenocladia, Åreschougia m. fl. Vid tillsats 

 af jod blir skillnaden emellan de båda slagen trådar tydligare, i det endochromet blånar inom det 

 ena slagets leder, men knapt märkbart förändras hos de hyphalika. 



Fig-. 10 — 11. Melantlialia intermedia. 



Fig. 10. Genomsnitt af ett cystocarpium, som skurit frukten straxt på sidan om det upptill synliga carpo- 

 stomiet (vid cs) och verticalt genomgått nucleus. Den ifrån fruktbottnen utgående, stora cellulosa 

 placentan öfvergår upptill i ett mägtigt knippe af uppåt och utåt radierande trådar. 



Fig. 11 visar några af de gemmidii-bildande trådarne, tydligare utförde. De äro nedtill förgrenade och 

 väl äfven sparsamt anastomoserande, med längre och cylindriska led; upptill öfvergå de till nästan 

 enkla trådar, bestående af långa rader af tillrundade led. I det de öfversta af dessa svälla mera 

 ut, ombildas de till aflångt rundade gemmidier. 



Tab. XXIV. SPHiEROCOCCOIDEiE (Gracilariece). 



Fig. 1 — 6. Gracilaria flagellifera. 



Fig. 1. Vexten i naturlig storlek; spha3rosporbärande exemplar. 



Fig. 2. Stam med cystocarpbärande grenar. 



Fig. 3. Del af ett längdsnitt, utvisande cellernes form i det inre och yttre lagret. 



Fig. 4. a. Tvärsnitt genom bålen, som derjemte genomgår det vidsittande cystocarpiet på längden, så att 

 carpostomiet synes såsom en öppen kanal. Det starkt utvecklade pericarpiets inre lager utgöres af 

 flera concentriska rader af celler,, som äro sträckta i tangential riktning och sins emellan förenade 

 genom mycket tydliga tiipfelgångar; det yttre lagret utgöres af verticalt utgående cellrader, något 

 starkare utvecklade än i bålen. Den stora från fruktens botten uppstigande placentan består af 

 mindre celler, som äro stälda intill hvarandra och något förlängda i fruktens längd-riktning. Mot 

 peripherien öfvergå de i gemmidii-trådarnes något glesare stälda, uppåt och utåt radierande knippen. 



