186 .T. G. AGARDH, FLORIDEERNES MORPHOLOGI. 



sätt. Deras leder äro nedtill cylindriska, k värd era med sitt endockrora af liknande form; men 

 snart börja lederne svälla ut ock bilda kortare nästan klotrunda led, med ett i midten samladt 

 rundare endockrom. I det dessa leder (vid irri) svälla allt mera ut, närma de sig mera kvarandra, 

 ock likasom trängda ur sitt radade läge öfvergå de i äldre delar till det intermediära lagrets stora 

 ock till utseendet oordnade celler (im i fig. 2). De uppåt utgående grenarnes yttersta delar (som 

 på figuren uteslutits) bilda det corticala lagrets perlbandslika trådar. Vid basen af den från den 

 axila trådens nedre led uppåt utgående grenen framkommer en annan tråd, som straxt vid sin 

 utgångspunkt böjer sig ock synbarligen vexer nedåt; den visar närmast basen några korta, föga 

 utsvällda led, men öfvergår derefter till en oledad tråd, som utmärker sig genom sin tjocka ock 

 fasta membran ock sitt trånga inre rör, upptaget af ett mörkare pigment. Nedtill afslutas tråden 

 af en trubbigare ända, ofvanför kvilken det inre röret synes afslutadt. Den nedre delen af denna 

 tråd motsvarar fullkomligt de hypkalika trådarne, kvilka i alla äldre delar af vexten bilda del mäg- 

 tiga inre lager, som omgifver den axila tråden. Vid de öfre i snittet blottade, uppåt ifrån den 

 axila tråden utgående grenarne kade ännu inga af de kypkalika trådarne kommit till utveckling. 

 De framkomma således icke i samband med det uppåt sig utvecklande systemets elementer, utan 

 äro en sednare bildning ock blifva allt starkare utvecklade i nedre ock äldre delar. 



Fig. 4. Genomsnitt af ett cystocarpium, som gått snedt öfver frukten, så att dels den axila tuben, dels 

 den carpostomiet motsvarande öppningen blifvit snedt öfverskurne; af de till pericarpiet utlöpande 

 sterila trådarne synas några på tvären genomskurne; af andra synas större ock mindre på läng- 

 den blottade bitar. Inom den stora centrala nucleus synas gemmidii-trådarne radiera utåt i alla 

 riktningar. 



Fig. 5 — G. Yngre ock äldre gemmidii-trådar ifrån det mognande cystocarpiet. 



Fig. 7. Mindre del af ett tunnt längdsnitt af frukten. Vid ax synes en del af den i frukten ingående 

 axila tråden, kvars leder blifvit betydligt förkortade ock utskjuta grenar i olika riktningar; nederst 

 till venster synes nedersta delen af en af de sterila trådar, som utlöpa till pericarpiet; bögre upp 

 synes en del af ett fertilt knippe, med nedtill cylindriska, upptill rundade led (vid fg), utgörande 

 den öfre delen af de gemmidii-bildande trådarne (ännu i yngre tillstånd). 



Fig. 8. Öfre delen af en af de sterila trådarne; nedtill med cylindriska led, så länge de utlöpa emellan 

 nucleus ock pericarpiet (vid fs); upptill med förkortade ock tillrundade led, såtlane de ingå uti 

 ock utgöra delar af pericarpiet (vid pc). 



Tab. XXVI. SPH^ROCOCCE^-DELESSERIEvE. 



Fig. 1 — 3. Spliaerococcus coronopifolius. 



Fig. 1. Verticalt genomsnitt af cystocarpiet, som gått utanför den axila delen oak således icke visar bvar- 

 ken placentans inre del eller carpostomiet. (Figuren copierad från KiiTZlNGS Phyc. Tab. 61. I- fig. 7.) 



Fig. 2. Del af ett dylikt snitt, visande nedtill några af det subkymeniala lagrets sins emellan genom ut- 

 dragna spetsar anastomoserande celler, med knapt synlig yttermembran. Från dessa synas utgå 

 dels ett sterilt knippe af trådar, kvilkas yttersta ock öfre del ingår uti ock bildar en del af peri- 

 carpiets yttre lager, dels några knippen af de fertila trådarne, som nedtill äro nästan enkla, upp- 

 till dickotoma. 



Fig. 3. Några af de fertila trådarne (deras öfre del) med ett eller 2:ne mogna gemmidier i de terminala 

 lederne. Det terminala ledet antager småningom en omvändt äggrund form ock synes derefter 

 ofta deladt genom ett transverselt diapkragma i ett öfre ock ett undre led, som kvardera inne- 

 kåller sitt gemmidium. Till venster synes ett gemmidium som på objectglaset utträngt ur den i 

 toppen genombrutna skiktade membranen. Straxt nedanför synes en annan tråd, på kvilken qvar- 

 suto (efter föregående eruptioner) de likasom tvärt afskurna membranemes nedre delar, nästan er- 

 indrande om de på Oedogonii-trådarne qvarsittande yttre membran-resterne. Det emitterade gem- 

 midiet tillrundades snart; vid tillsats af en droppe syra, såg jag ytan blifva ojemn, sannolikt an- 

 tydande att någon yttre membran ännu icke var bildad. Vid tillsats af Ckl.-Z.-Jod såg jag de 

 mogna gemmidierne blåna, medan endocbromerne i gemmidii-trådarnes nedre leder ock i det sub- 

 kymeniala lagret blefvo ljusgula. 



Fig. 4 — 5. Dicranema Grevillei. (Jfr [/arv. Phyc. austr. tab. 120.) 



Fig. 4. Några af det inre lagrets, mera aflånga, genom anastomoser (tiip felrörens utdragne spetsar) sam- 



manbundne celler, under tryckning på täckglaset kär mera utspärrade. 

 Fig. 5. Motsvarande celler af det subkymeniala lagrets yttre del, bärande ett par gemmidii-trådar, som 



äro klubblika, enkla ock bestående af endast några få led, med ännu icke fullt moget gemmidium 



i toppledet. 



