194 J. G. AGARDH, FLORIDEERNES MORPHOLOGI. 



utgöras af längre cylindriska led (tills de nägonstädes börja åter förgrenas och skjuta ut ett nytt 

 knippe af kortare perlbandslika grenar). 



Fig. 8. Ett dylikt knippe från en mycket ung spongiolas eruptiva lager; nedtill synes en af det inter- 

 mediära lagrets i stammen stora celler; sjelfva spongiolans trådar utgöras af omvexlande enklare 

 trådar (med förlänga led) och mera förgrenade, med nästan till knippen samlade grenar med kor- 

 tare led; de förgrenade knippena komma således att stå öfver hvaraudra i flera zoner. (Uti äldre 

 spongiolse försvinner detta utseende i det samtlige de tätt packade trådarnes leder blifva cylin- 

 driska och mera förlängda.) Mellan de kortare grenarnes öfversta och näst öfversta knippen synas 

 nya uuclei anlagde, ännu bestående af ett färre antal till utseendet mera oordnade moderceller. 



Fig. [). Lateralt knippe utgående ifrån en af de radierande trådarne i en äldre spongiolas yttersta sterila 

 del, möjligen utgörande anlag till ett nytt knippe af korta perlbandslika trådar till skydd för en 

 ny nucleus. 



Fig. 10 — 15. Loinentaria Kaliformis. 



Fig. 10. Det runda, likasom af ett yttre genomskinligt hylle omgifna cystocarpiet, utskjutande ifrån sidan 

 af en gren, svagt förstoradt. (Fig. copierad ifr. Harv. Phyc. Br. tab. 145.) 



Fig. 11. Del af nucleus, visande ett knippe af utåt radierande, relativt stora, klubbformigt utsvällda gemmi- 

 dier. (Fig. copierad ifr. Harv. 1. c. fig. 4.) 



Fig. 1'2. Mycket ungt fruktanlag, ännu endast bildande en hemispherisk upphöjning på sidan af en gren. 

 I den unga fruktens centrala del synes en stor placentar-cell, nedåt genom utdragna spetsar com- 

 municerande med andra af liknande form, men mycket mindre; uppåt på liknande sätt förenad 

 med en rad af celler, som torde ombildas till gemmidier. (I analogi med hvad som synes tyd- 

 ligare hos andra, torde de nedre kantiga eellerue kunna antagas motsvara endochrom-partier, som 

 sammanflyta genom vidgade tiipfelrör, och den stora centrala placentan hafva uppkommit genom 

 flera sådaues redan försiggångna sammansmältning.) Pericarpiets mycket mindre celler hafva börjat 

 ordna sig till de olika lager, som förekomma i den något äldre frukten. 



Fig. 13. Något äldre fruktanlag. Den stora placentar-cellen har vidgat sig mera; de blifvande gemmidii- 

 cellerne äro talrikare; pericarpii-cellerne synas något mera radade nedifrån mot pericarpiets topp. 



Fig. 14. Genomsnitt af ett än äldre fruktanlag. De inre pericarpii-cellerne äro sträckta i riktningen af 

 tangenten och nätlikt sammanbundna i flera concentriskt utlöpande rader; de yttre radiera utåt 

 och bestå af glesare och mindre celler inbäddade i gelatina. Nucleus har blifvit genomskuren och 

 visar ännu en större mera central placenta, omgifven af spridda mindre, ifrån hvilka tillhopa gem- 

 midiernes moderceller synas radiera utåt i alla riktningar. Måhända kan det antagas att i den 

 mån dessa tilltaga i storlek och innehåll blifva placentar-cellerne mindre; och likasom uttömda, 

 genom förbrukningen af deras innehåll, synas de nästan försvunna i den mogna frukten. 



Fig. 15. Pericarpiet af en mycket ung frukt, sedt uppifrån. Man ser det svagt öfver den fertila grenens 

 yta sig höjande pericarpiet bestå likasom af trådar, radierande emot en central punkt, som sanno- 

 likt vidgas genom pericarpiets utsvällning; denna punkt, hvilken utan tvifvel motsvarar andra 

 frukters carpostomium, döljes måhända i den mogna frukten af den rikt utbildade gelatinan. De 

 nu pericarpiets hvälfda tak bildande trådarne torde till en början vara enkla med perlbandslikt 

 radade led. I det de nedre af dessa vidgas på bredden och delas, torde trådarne komma att synas 

 nedtill bestå af parvis bredvid hvarandra stälda celler, men uppåt fortsättas af enkla cellrader. 



Fig. 16 — 21. Laurentia pinnatiflda. 



Fig. 16. Yngre receptaeulum, med en carpostomii-lik öppning i toppen, genom hvilken några antheridier 

 synas utskjutna. 



Fig. 17. Äldre receptaeulum mera vidgadt på bredden och med vid öppning, nästan efterbildande ett esc- 

 cipulum; med ifrån botten uppstigande mycket tätt packade antheridier. 



Fig. 18. Antheridierne starkare förstorade. (Fig. 16 — 18 copierade ifrån Grev. Alg. Brit. tab. XIV. fig. 

 S, 9, 12.) 



Fig. 19. Antheridium, som vid ett längdsnitt blifvit nedtill afskaladt, så att en inre axil cellrad blifvit 

 delvis synlig. 



Fig. 20. Tvärsnitt af ett antheridium. Några af de inre cellerne synas större och försedda med rikligare 

 färgadt endochrom (kanske en axil, omgifven af 3:ne, men snittet icke fullt tydligt); ifrån dessa 

 syntes utgå korta radierande trådar, bestående af ett par led; de yttersta leden omvändt äggformiga. 



Fig. 21. Några af dessa antheridiets yttre led, tryckta under täckglaset och starkare förstorade. Det ena 

 af dessa afslutas af en genomskinlig spets (månne den sammanfallna membranen, sedan anthe- 

 rozoen derifrån utträngt?). Den öfversta möjligen utgörande den utträngda antherozoen, fastnad 

 i det antheridiet omgifvaude slemmet. Jag trodde mig derpå se 2:ne temligen tydliga mör- 

 kare punkter. 



