©m Jordskjælv i ^Jorgc. 135 



Massen, flere Balaner*) end nu fastsiddende ved 

 Fjel det. At faae nogenafdem los tillod disse Klippers 

 Haardhed og deres afrimdede Form mig ikke udeii me- 

 gen Moic; imidlertid iykkcdes det mig dog at erholde 

 et Stykke af Gneisen med Underskallen af en Balanus 

 endnu paasiddende. DHrr. Berzelius, Wohler og min 



Son vare Vidner til denne Kjendsgjerning. Saa- 



ledes har Havet ikke alene bedækket disse Klipper og 

 afsat de der sammendyngede Muslingskaller, men det har 

 staaet der længe nok, for at Balanerne kunde opnaae 

 deres fuldkomne Udvikling. (Brongniart er endnu af den 

 Mening, at det er Havet, som har trukket sig tilbage, 

 og ikke Landet, som har hævet sig). 



Af de ovrige Steder i Sverige, hvor man ogsaa har 

 fundet saadanne Skjæl-Masser, være det her nok at nævne 

 det ved Soen Råvarpen i Dalsland, hvor disse Levninger 

 efter Havet ligge i en absolut Hoide af omtrent 200 Fod 

 og omtrent 6 Norske Mile i lige Linie fra den 

 nuværende Havskyst. (See Hisinger, 1. c, V., P. 93). 



I Norge gives der lignende Forekomster i mangfoldige 

 Egne af Landet. Da det ikke er Hensigten paa nærvæ- 

 rende Sted at levere en fuldstændig Afhandling over denne 

 Gjenstand , som jo her ikkun berores leilighedsviis, saa raaa 

 jeg indskrænke mig til nogle faa Angivelser. — Ved en geo- 

 gnostisk Reise, som jeg i afvigte Sommer foretog til Smaa- 



') Til Balanus-Slægten horer den af vore Kysters Beboere 

 saakaldte Bjergruur, som lever paa Klipperne i det O ver- 

 ste af Flodmaaiet, hvor dij^se Dyr ofte sidde i saadan 

 Mængde, at de danne en langtfra synlig hvid Zone nederst 

 paa de til Stien nedgaaende Bjergfodder. 



