iSS B. M. Keil ha ir 



hvor det udfylder de dybeste Huulheder i Gneisen, rist 

 mere end 10 Fod. Nærmest Fjeldgrunden findes et 

 tyndere eller tykkere Lag af Leer, hvori Skjæl ere ind- 

 mængede, og som folger Grundlagets Ujævnheder; oven- 

 paa dette ligger almindeligviis blot den lose Skalmasse 

 lige til det Overste, som er en svag Bedækning af Jord 

 og Planter, men tildeels forekommer endnu et Leerlag 

 flotsagtigen indleiet i Skalmassen. Denne, som er saagodt- 

 som ganske fri for andre Tilblandninger, og hvori Mange- 

 len paa Sand især er merkelig, bestaaer iinægteligen 

 for storste Delen af smaat sonderbrudte Skaller; men 

 ganske hele Snekker og Muslinger ere dog ogsaa at finde 

 hvorsomhelst deri, og ved Massens Sider, hvor den 

 grændser til de Klipper og lose Stene, som maae have 

 udgjort den forrige Strandbred, ere vel de fleste Skal-, 

 ler hele. Her overraskedes vi især ved Synet af utal- 

 lige unge Exeraplarer af Mytilus edulis, der ikke vare 

 over 2 til 3 Linier lange, og som, saa zarte som de vare, 

 dog havde begge Skaller ganske hele og sammensiddende. 

 Paa Stenene fandt vi Fodstykkerne og endog Noget af 

 Sidestykkerne af Balauer, hvilke have levet her i overar- 

 dentlig Freqvents; tre, fire og flere Exemplarer af en 

 stor Balanus-Art fandt vi ofte siddende — aldeles hele — 

 paa hinanden ide særegne Klaser, hvori disse Dyr ofte bygge 

 sig sammen. Leret, som laae uedimellem Stenene, var 

 med de friske blaatfarvede Brudstykker af Mytilus-Skal- 

 ler, det indeholdt, ikke at skille fra det, man tager op i 

 den nuværende Fjære. Efter Spor af Tang eller andre 

 Vegetabilier fra Muslingernes Epoche sogte vi her, ligesom 

 og paa alle de ovrige analoge Steder, forgjæves ; det for- 

 rige Fjærelcer var ikkun ^jennemvoxet af Rodtrevler af 



