140 B. M. Keilhau 



som liine , af hvilke Skjældalen «gentlig saakaldet maaskee 

 ligger 100 Fod hoiere. Ogsaa turde det uordentlige ho- 

 bevise Forekommende blot hidriire fra Virkningen af de 

 flydende Vande, som senere have overskyllet Dalen. Fra 

 dette Sted, hvorfra man kommer saa let ned til Kilesocn, 

 har man fort endeel af Masserne bort selv til en ved den 

 nordlige Ende af Odemark-Soen beliggende Gaard, for 

 dermed at forbedre Agrene. 



Man berettede os, at et af de storste Nedlag af Skjæl 

 udbreder sig ved den midlere Deel af Kolbjornsvig-Soen, 

 hvor Gaarden Kolbjornsvigen tildeels har sine Ågre der- 

 paa, paa samme Maade somKilleboe; desuden turde endnu 

 enkelte smaa Masser deraf forekomme hist og her i Skov- 

 raarken, lige den, vi forst saae vestenfor Damholt. En- 

 delig vidste man ogsaa om et Findested i den svenske 

 Nabo-Provinds Wermeland, nemlig paa Gaarden Sandvigs 

 Grund ved Store-Lee-Soen. 



Disse Egne i Norge og Sverige ere nu de mcrkvær- 

 digste Lokaliteter med Hensyn til Forekommendet af saa- 

 danne Ansamlinger af saagodtsom ganske ublandede Soskjæl. 

 Men ligedanne Masser lindes ogsaa i Trondhjems-Stift i Stod 

 (see Magaz. f. Naturv., 2den Rækkes forste Hefte , P. 58), 

 paa Luuroe, ved Bodoe, ved Gebostad i Senjen, paa 

 Tromsbe (see v. Buchs Reise, I., P. 305, 327, 441) og fl. 

 St. Dernæst antræffes paa ligesaamange Steder netop 

 de samme Sodyrs-Levninger meer eller mindre adspredt 

 liggende i Leer og Sand, saasom paa mange Punkter ved 

 Christiania, i Nordre-Trondhjems-Amt (see Mag. f. Na- 

 turv., 1. c, P. 51 og videre), paa Vardoe o. s. v., og hvad 

 den hele store Leerformation angaaer, som saavel i det 

 nordenfjeldske som sondenfjeldske Norge iiæsten overalt 



