154 B. M. Keilhau 



smeltet Tilstand værende Masse, en Forestilling, ved 

 hvilken det natiirligviis ikke falder vanskeligt at forklare 

 Udviklingen af Dampe og Gasarter. 



Hvad nu andre Forskeres Anskuelser angaaende Jord- 

 skjælvenes Aarsager betræffer, da gaae for Oieblikket 

 de fleste, ifolge Almindeligheden af den anforte Mening 

 om Jordens indre Tilstand, i det Væsentlige ud paa det 

 Samme, at elastiske Fluida og navnligen Vanddampe ere 

 de bevægende Kræfter ved Jordrystelserne , hvilke man 

 da qgsaa er temmelig enig om at underordne Vulkaniteten 

 I det Hele. Den ganske generelle , nye Definition af Vul- 

 kanitet er folgende: derved er at forstaae den Ind- 

 fly deise, som det (gledende, smeltede) Indre af en 

 Planet, under dens Afkjolings forskjellige Sta- 

 dier, udover paa dens (storknede) Ydre. 



Selv iblandt dem, som endnu ikke ere overbeviste 

 om, at den hele Klode indvendig befinder sig i Fluss, er 

 dog, paa enkelte Undtagelser nær, den paa elastiske 

 Fluida baserede Theorie den gjældende. 



Ved at være overbeviist om, at ved Vulkanernes Ud- 

 brud hoie Soiler af flydende Lava presses i Veiret af 

 Luftarter, og især af Vanddampe — « hvilke udgjore det 

 Meste af de gasformige Produkter ved de vulkanske Erup- 

 tioner, — kan man virkelig let forestille sig, at Jordskjælv, 

 saaledes som Tiifældet er, maae ledsage eller gaae for- 

 ud for Ud bruddene. Lyell leder herved Opmerksomheden 

 paa de store kogende Vandspring paa lisland, ved hvilke 

 Vanddampene alene udgjore den bevægende Kraft. Den 

 store Geiser kommer op af et vidt Bekken, som bliver 

 tragtformigen smalere nedad, og som i en Retning har en 

 Diameter af 56 og efter en anden af 46 Fod. i Midten 



