156 B. M. Keilhau 



Roret, og nu maa Våndet atter samle sig til hiin Hoide^ 

 ved hvilken det spærrer for Dampenes Udgang. Disse faae 

 da atter ny Styrke, og endelig indtræder igjen en Explo- 

 sion. En kunstig Spærring, f. Ex. ved ikastede Stene, 

 maa have den samme Virkning, som Våndet ellers frem- 

 f)ringer. 



Paa en ganske lignende Maade kan man nu vist og- 

 saa meget rigtigen forklare sig saavel mange vulkanske 

 Eruptioner som de dermed folgende Jordskjælv. Da Væg- 

 ten af en Kolonne Lava er saa meget storre end af eii 

 Vandkolonne, saa er det klart, at ået Tryk, som Vand- 

 dampene og de ovrige i den vulkanske Herd udviklede 

 elastiske Fluida maae udove paa Hvælvingen og Siderne af 

 Smelteruramet eller Lava-Reservoiret, for at trykke den 

 flydende Steenmasse iveiret, ikke blot vil frembringe svage 

 Rystelser saaledes som ved Geiser, men selv hæftige Jord- 

 skjælv. Cotopaxi i Andes-Kjeden har kastet et Klippestykke 

 af ilere hundrede Kubikalens Volum til en Afstand af 

 over halvanden geographisk Miil ; vi indsee da let, at en saa- 

 dan Expansivkraft maa være isiand til at ryste en heel 

 Landstrækning, og medrette gjor Michell (en engelsk For- 

 fatter, som allerede ved Midten af forrige Aarhundrede 

 skrev om Jordskjælvenes Aarsager og Virkninger) den Be- 

 merkning, at naar Dampene allerede kunne ryste en Kreds 

 af JO til 20 (eng.) Mile omkring en Vulkan, hvorigjen- 

 nem de finde en Udvei, saa maa deres Virkning være 

 ganske uhyre, naar slet ingen Udgang bliver dem aabnet. 



Hvorledes Niveau-F6randringer af store Landstræknin- 

 ger kunne finde Sted ved Jordskjælvene, bliver imidlertid 

 ikke indlysende ved denne Theorie, — ligesaalidt som 

 ved nogen anden af de hidtil opfundue. Naar underti- 



