158 B. M. Keilhau 



eller at Ild stiger ud af Jorden. Dersom de Rystel- 

 ser, der betinge et Jordskjælv, bleve frembragte ved 

 nogetsomhelst bestemt Stof, ved Expansion af com.rirae- 

 ret Luft, ved Forbrænding af Knaldluft o. s. v., saa skulde 

 vi see Luften bortvige, Flammerne stige frem; men vi 

 bemerke Intet uden den blotte Rystelse. 



Af alle Phaenomener, som ledsage Jordskjælvene, er 

 intet hyppigere, end en underjordisk Larm, med hvilken 

 Jordskjælvet selv sædvanligviis begynder, og som man fin- 

 der omtalt ved Beskrivelsen over næsten enhver Jordry- 

 stelse. Da i Regelen ethvert Jordskjælv ledsages af en 

 saadan Larm, saa er man meget almindeligen af den Me- 

 ning, at begge Phænomener staae i Sammenhæng med 

 hinanden og udspringe af een Kilde, og man antager og- 

 saa da et Jordskjælv, naar man blot horer den underjor- 

 diske Larm, uden at en Rystelse af Jorden bliver fornum- 

 met, idet denne kan være saa ubetydelig, at vi ikke spore den, 

 eller kan have Sted paa Punkter, hvor vi ikke iagttage den. 



Saa meget er ganske vist: at den underjordiske Larm 

 har fuldkommen Lighed med Knaldet af Skyts, med Stor- 

 mens Brusen, med Torden ved Uveir, med mange Orgeltoner 

 og overhoved medLydphænomener, som frembringes derved, 

 at den atmosphæriske Luft bringes til at zittre og kom- 

 mer i en bolgeformig Bevægelse. Men ifolge vort Ores 

 Construction fornemme vi ikke alle saadanne Rystelser, 

 ikke alle Lydbolger, men kun en vis Kreds af dem, idet 

 t. Ex. alle Lydbolger, som svinge langsommere end 16 

 Gange eller hurtigere end 1500 Gange i Secundet, ikke 

 afficere vort Ore. 



Vi have derfor al Grund til at antage: at den under- 

 jordiske Larm betinges af Rystelser eller Lydbolger, som 



