om Jordskjælv i IVorgc. 163 



ledede Sætning om Jordgrundens Indvirkning ved Frem- 

 bringelsen af Jordskjælvene maa sikkert endnu ansees som 

 meget problematisk. De Formationer, hvoraf de forskjel- 

 lige Regioner af Jordens Ydre bestaae, turde ved deres 

 specifiske BeskafFenhed saavelsom ogsaa ved deres Forhold 

 i Rummet virkelig have en Indflydelse paa Jordskjælve- 

 nes Fortplantelse *), men, efter de hidtilværende 

 Erfaringer, neppe paa deres Frembringelse. Jordskjæl- 

 venes Hyppighed i et Strog af Nordlands-Amt maa unæg- 

 telig tjene som et Beviis iraod Kefersteins Mening: "at 

 de yngre raægtige neptuniske Formationer især ere dis- 

 ponerede til at avle Jordskjælv." I Rånen og paa Luur- 

 oe o. s. v. finder man kun et forholdsmæssig meget tyndt 

 og yderst afbrudt Dække af lose Alluvier paa Gneisen, 

 Gliramerkiferen og Graniten, hvoraf Jordskallen ellers i 

 disse Egne er sammensat. 



Betræffende Atmosphærens Forhold til Jordskjælvene 

 er man vist heller ikke endnu kommen paa det Rene. I 

 Overeensstemmelse med det af Kries i foranforte tredie 

 llesultat Fren^satte, har Hoffmann, ved at undersoge de 

 paa Sicilien i en Række af Aar foregaaede Jordskjælv 

 med Hensyn paa deres Indflydelse paa Barometerstanden 

 o. s. v., fundet, at ikke det mindste Saramenhæng lader 

 sig paavise mellem de underjordiske Bevægelser og At- 



«) Et merkrærcUgt Exempel heypaj anfores af v, Hoif i Pogg. 

 Ann. B. II, P. 69. — Man vil herved ogsaa erindre sigJord- 

 skjælvet d. 3 Sept. f. A., der raerkedes paa Munkedammen, 

 men ikke paa det astronomiske Observatorium. At det 

 samme Jordskjælv yttrede sig særdeles hæftigt i Eidsvold 

 Præstegaard, turde maaskee have sin Grund i dette Steds 

 Beliggenhed paa de mægtige Lag af Leer og Sand, som 

 bedække Romraeriges fladere Strækninger. 



