om Eidsvold Guldvork. 263 



med den Underretning, som erholdes af et Solwerks-Ar- 

 chivet tilliorende Grubekart (undertegnet S. H. Madelung, 

 Kongsberg den 23de Decbr. 1765), er imidlertid temmelig 

 tilstrækkeligt til at kunne gjore sig en Forestilling om 

 Leiestedets Forholde. Gruben havde to Dagaabninger^ ea 

 sondre og en nordre, i omtrent 10 Ltrs» Afstand fra hver- 

 andre. Ved den sondre bemerkedes Bjergarten at være 

 en meget fiinkornig Gneis, der indskyder næsten lodret 

 mod N. 2 r., og saaledes gjor en (maaskee ved Leiestedets 

 Nærhed foranlediget?) Undtagelse fra det i Egnen ellers 

 saa regulaire Fald mod omtrent N. 4. Denne Gneis er 

 gjennemsat af flere, 3 — 4 Tommer mægtige, drusige Quarts^ 

 gatige, farvede rbdt af Jernoxyd. Ved den nordre Mun- 

 ding, hvor dogBjerget staaer noget op Over Våndet, seer 

 man, at Gneisen, hvor de ertsforende Masser have brudt 

 i Samme, er impregneret med Jern og har en fra det 

 Sædvanlige aldeles afvigende Habitus, saa at ikke blot dens 

 Strog og Fald er modificeret i Nærheden af Leiestedet 

 eller Leiestederne, men og dens indre Beskaifenhed ; meest 

 indvirker i denne Henseende en Mængde Quarts af et 

 jaspisagtigt eller næsten begsteensagtigt Udseende, som 

 meer aareviis gjennemfletter Bjergarten, end paa sædvan^ 

 lig Maade er fordeelt deri. En bestemt Gang af jernhol- 

 dig Quarts, omtrent 8 Tommer mægtige satte her ind fra 

 Grubens Side i vestlig Retning, og paa saadanne Gange 

 maa det have været, at der efter hiint Karts Ud visende, 

 er bleven drevet Orter til Ost og Vest. Hovedleiestedet 

 stryger derimod i Nord og Syd (h. ll|r.); hvadjeg heraf 

 kunde see ovenpaa Overfladen nordlig ved Gruben, var en 

 2 til 3 Ltr. bred, næsten til Eet samlet Masse af hvid, 

 droi Quarts, hvilken dog syntes at være en paa dette Sted 



