naturhistoriske Notitsei*. 309 



ner og paa Terrasserne under det Hegn, som disse Busk- 

 læxter forskaffe dem, bygge Duerne sine Reder. I Frastand 

 ere de kjeudelige fra Skovduer, ved deres hvide Uropygium. 

 I deres Væsen og Stemme ligne de aldeles Maanedsduen, 

 hvis Stamfædre de ogsaa ere. Hannerne spadsere frem 

 og tiibage paa Klippeafsatserne med samme majestætiske 

 Væsen og Kurren, som man seer og horer hos vore tam- 

 me Durikker. De lægge Æg 4-5 Gange om Aaret, 2 af 

 Gangen, opholde sig der hele Aaret, og foraarsage Bonderne 

 betydelig Skade ved at plyndre de nylig tilsaaede Ågre, 

 og i Hosttiden, medens det skaarne Korn endnu staaer 

 paa Agrene. 



Ikke alene paa Rennesoe, men ogsaa paa de nærmest 

 omliggende Oer, Blosteroe, Omoe, Klosteroe have de sine 

 Kolonier, dog ere de vistnok hyppigst paa forstnævnte Oe, 

 som tilbyder dem de sikkreste og utilgjængeligste Bygge- 

 steder. De ere, ligesom de ovrige vilde Duearter, forsig- 

 tige og skye. (Imidlertid lykkedes det Platou at skyde en 

 gammel Durik). Froet sS Astragalus glycyphyllos^ som her 

 voxer i temmelig Mængde, sjnes at udgjore deres fornem- 

 ste Næring. 



Meningerne angaaende disse Duer, ora de nemlig en- 

 ten i vild Tilstand have fæstet Tilhold paa disse Oer, 

 eller de ere forvildede Efterkommere af tamme Duer, som 

 man autager ere blevne holdte af Munkene i det i Nær- 

 heden værende Udsteen Kloster, ere meget deelte. Told- 

 betjent Wilkens fortalte: at de tamme Duer, som holdes 

 paa Hvidingsoerne 2 Mile fra Rennesoe, ofte besoge disse 

 Oer, og have næsteii aldeles an tåget de vilde Duers Natur 

 ^g Farve. 



