ske på en höft förut varit uppställd, skulle i så fall lånats af kanske ofta någon som 

 ihopasatt den endast med ledning af tilläfventyrs knapphändiga beskrifningar och kan- 

 ske dertill felaktiga eller annars mindre upplysande figurer. 



För så vidt jag deremot ansett mig kunna vara viss om identiteten af hvad jag 

 upptagit och andra författare beskrifvit, har jag således inskränkt mig till att hänvisa 

 till dessa. 



Vid tandformlen förekommer här ofta ett + , likasom på andra ställen i arbetet. 

 Den siffra, som följer, antyder då det antal utaf t. ex. tänder, hvilka antingen rent af 

 äro borta likasom alveoli för dem, eller ock sannolikt visa sig vara förhanden, i fall en 

 omsorgsfullare preparering företages. 



Mätningen af nosens längd har jag gjort på sådant sätt, att jag först dragit en 

 linea emellan bakre kanterna af inskärningarna uti öfverkäkbenet. Från midten af denna 

 linia till nosspetsen, hvilket här ej är liktydigt med hakspetsen, har mätningen deref- 

 ter företagits. 



Uti universiteternas, både det i Upsala och Lund, museer fann jag till min förvå- 

 ning alla skeletter af Cete derutinnan origtigt uppställda, att framlemmarna, från och 

 ined humerus, voro förvexlade så, att den venstra applicerats på högra och den högra 

 på den venstra sidan å skelettet i öfrigt, hvilket jag ansett mig böra omnämna derföre, 

 att dessa delar af skelettet i detta afseende äfven origtigt beskrifvits, t. ex. af Lillje- 

 borg i »Öfversigt af Skandinaviens hvaldjur», sid. 17, der det om Orca gladiator heter, 

 att »Dess (ossis humeri) tuberculum majus är mycket stort, och caput riktadt nästan 

 rätt åt sidan». 



De intressantare fynden för vår egen fauna såväl äldre, som i senare tider gjorda, 

 kunna synas utaf den sammanfattade öfversigt, hvilken jag här anser mig böra med- 

 dela. Dervid skola vi ock kasta en blick på allt som i äldre tider var kändt hos oss, 

 från och med hvad Linne upptecknat. 



Uti Fauna Suecica, Ed. 2, 1761, sid. 16 oeh följande, upptog Linné sex arter utaf 

 Cete, fördelade på fyra genera, eller: 



1). Monodon monoceros, hab. in mari atlantico. 



2). Baloena mysticetus » » » atlantico. 



3). » physalus » » » norvegico. 



4). Delphinus phoccena, hab. ubique in mari vulgaris. 



5). » orca , » in mari occidentali. Svecis: Löpare. 



6). Catodon macrocephalus. » » norvegico. 



Utaf dessa särskilt vid den tiden mer eller mindre bekanta arter, kan man väl 

 ined teinlig visshet, på grund af det lilla Linne om dem anfört, antaga, att han ej hade 

 sig bekant, att flera än Delphinus phoccena och D. orca träffats vid någon svensk kust, 

 likasom att Monodon monoceros och Balama mysticetus ej ens vid Skandinaviens kuster 

 varit iakttagna. Det är ock troligt att Linné ej sjelf på närmare håll blef i tillfälle 

 att se ens någon del utaf ett vid Skandinavien ertappadt hvaldjur, med undantag till 

 äfventyrs af Delphinus phocama. 



Omkring 40 år derefter, eller år 1800, utkom A. J. Retzii Fauna svecica. Ej 

 heller han har mer än de nämnda af Linné upptagna sex artenia; och allt hvad han om 



