HVALDJUR I SVERIGES MUSEER, ÅR 1869. 9 



derifrån var förut i jorden funnet ett ref ben af en Hval. Dessa fynd blefvo mig vän- 

 skapsfullt tillsända af ställets Pastor Herr Theol. Licent. Erichson». 



Bland dessa 13 arter, åtminstone efter den tidens uppfattning, finnas emellertid ej 

 mer än Delphinus phoccena och möjligtvis D. orca, hvilka med säkerhet enligt Nilsson 

 kunde, i följd af närvaron af dithörande material, räknas till Sveriges fauna. Således 

 samma former, hvilka redan Linne anfört såsom tillhörande densamma. Sextio år hade 

 således ej riktat våra kunskaper i detta hänseende, men nu, 1820, fanns, förutom 

 Ystads- och Heljarps-fynden, äfven tillgång till Hybyfynden, hvilka utgjorde, i fall jag, 

 såsom jag förmodar, lyckats åter i ljuset framdraga åtminstone det ena utaf Hyby-fyn- 

 den, delar af tre arter utaf Edenticete funna i Sverige, men hvilka ännu en lång följd 

 af år skulle vänta på en kritisk bestämning. Dertill förelåg ock det i Upsala förvarade 

 Vånga-fyndet, men naturligtvis likaledes vid den tiden omöjligt att bestämma, ens till 

 hvad grupp det hört. 



Huruvida alla de öfriga 11 arterna voro berättigade att hänföras till Skandina- 

 viens fauna, derom har Nilsson åtminstone på ett indirekt sätt, eller genom uteslutande 

 af en och annan, yttrat sig i ett senare arbete, som utgafs vid en tidpunkt, då ceto- 

 logien äfven hos oss, och det just genom Nilssons nitiska bemödanden, började 

 att, med tillgång på allt flera hos oss samlade rnaterialier, kunna idkas med större 

 framgång. Till detta arbete, eller Skandinavisk fauna, Däggdjuren, andra uppla- 

 gan, Lund 1847, vilja vi derföre nu öfvergå, för att tillse hvad som för kunskapen om 

 våra faunistiska förhållanden inhöstats under den tidrymd af 27 år, som ligger emellan 

 utgifvandet af de båda upplagorna. 



1). Delphinus delphis upptages ånyo, men sid. 592 namnes i noten uttryckligen 

 att författaren »beskrifvit den efter exemplar i exotiska museer». »Jag har intet kra- 

 nium deraf för närvarande till hands». Samt å följande sida: »Jag har ännu icke sett 

 något exemplar från någon skandinavisk kust; men jag har dock anledning tro, att han 

 då och då äfven här förekommer». 



2). Delphinus Euphrosyne upptages på grund af »två till Lunds Universitets- 

 Museum, af framl. Professorn A. J. Retzius förärade skallar af denna art, och »jag för- 

 modar att de äro från Kattegat». 



3). Delphinus obscurus upptages på grund af ett kranium, som förärats till Lunds 

 Universitet af framlidne Professor Florman. »Jag har anledning förmoda att det är 

 från någon Svensk kust; säkert är det dock icke». 



4). Delphinus leucopleurus Rasch. Upptages efter Rasch såsom förekommande 

 vid Norges kuster, Bergen och Christianiafjärden. Nilsson vill ock påminna sig, att 

 arten fångats vid Marstrand, men af hvad anledning i öfrigt omnämnes ej. 



5). Delphinus Ibsenii, upptages efter ett fynd vid svenska kusten, och arten upp- 

 tages således här för första gången såsom funnen hos oss. Nilssons anförande är: »för 

 tre år sedan vid vårtiden togs ett exemplar, som förlupit sig på en sandbank vid kusten, 

 mellan Skanör och Hammar. Det dödades af en förbifarande bonde och befanns vara 

 en hona, som hade uti sig ett tre qvarter långt foster. Köttet rökades och befanns 

 vara fint och välsmakande som ren-kött». Samt i noten: »För dessa uppgifter, äfven- 



K. Vet. Akail. Handl B. 9. N:o 3. w 



